Справа № 395/1010/16-ц Провадження № 2/395/30/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося приватне підприємство «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною вказавши, що 02.01.2004 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі. Відповідно до Договору ОСОБА_2 передала, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку № 1049 площею 2,76 га, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, договір було укладено на 10 років.

31.12.2013 року позивач відправив на адресу ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір поновити договір оренди з проектом додаткової угоди про поновлення Договору, але позивач так і не був повідомлений про прийняте відповідачем рішення.

Після закінчення строку договору оренди позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за її користування, але ОСОБА_2 не було вчинено жодних дій щодо укладення із позивачем ОСОБА_3 угоди та її нотаріального посвідчення.

З часом позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» уклали договір оренди землі від 07.10.2013 року за умовами якого ОСОБА_2 передала ФГ «ОСОБА_1Б.» в оренду земельну ділянку строком на 10 років.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі від 07.10.2013 р., укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.», визнати поновленим договір оренди землі від 02.01.2004 р., укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве» та визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 02.01.2004 р., між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве».

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 оповіщена в установленому заоном порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечувала проти задоволення позову.

Представники відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та не визнають позов повністю за його безпідставністю.

За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами справи..

Дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задоволити позов частково за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 075936 ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки № 1049, площею 2,72 гектари, розташованої на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:1049.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 02.01.2004 р. між Приватним підприємством «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, зареєстрований у Новомиргородському відділі КРФ ЦДЗС про тощо у книзі записів державної реєстрації вчинено запис від 09 січня 2004 року № 1070.

У відповідності із п.п. 1, 2 Договору оренди ОСОБА_2 передала, а ПП «Агрофірма «Панчеве»» прийняло в оренду земельну ділянку № 1049, площею 2,76 га, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:1049.

Відповідно до п. 5 Договору оренди договір було укладено терміном на 10 років.

Відповідно до п. 6 Договору оренди по закінченні строку договору Позивач має переважне право на поновлення його на новий термін, а договір вважається продовженим на той же термін, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за один місяць до закінчення терміну дії Договору.

07.10.2013 р. між відповідачами ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ФГ «ОСОБА_1Б.» прийняло належну відповідачеві ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1049 строком на 10 років.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ПП «Агрофірма «Панчеве» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 07 жовтня 2013 року укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.», ПП «Агрофірма «Панчево» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 02 січня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Панчева», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакція яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Судом у ході судового розгляду у справі беззаперечно встановлено, що ПП «Агрофірма «Панчево», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, направляв відповідачу лист повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих..№ 373від 30.12.2013 року з відповідними доказами поштового відправлення вказаних листів на адресу ОСОБА_2; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2, та після закінчення строку дії такого, тобто після 09 січня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача за № 153 від 04.08.2014 року.

Окрім того, судом також встановлено, що ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не звернулася до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні.

Посилання представників відповідачів на те, що відповідач ОСОБА_2 ще у листопаді 2012 року направляла позивачеві заяву з повідомленням про намір не продовжувати договір оренди землі з ПП не заслуговують на увагу, оскільки відповідачами в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів наявності такого звернення, крім неналежно завіреної фотокопії заяви зі змісту якої завник просить ПП виділити їй земельну ділянку № 1049 для власного господарювання, тобто із вказаної заяви не вбачається повідомлення про намір не продовжувати строк дії договору.

Представником відповідачів в ході судового розгляду у справі не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача щодо продовження використання ПП «Агрофірма «Панчево» земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 в тому числі після закінчення строку дії договору оренди землі між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Панчево» від 02.01.2004 року.

Доводи представника відповідачів ОСОБА_5, викладені у її письмових запереченнях про те, що у відповідності до акту прийому передачі спірної земельної ділянки від 04 жовтня 2013 року останню ОСОБА_2 передала ФГ «Босько» не заслуговують на увагу, оскільки представниками відповідачів не надано до суду належних та допустимих доказів щодо передачі земельної ділянки від ПП «Агрофірма «Панчево» до ОСОБА_2 за умовами договору між ними від 02.01.2004 року.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладені в Постановах від 12 жовтня 2016 року по справі за № 6-1282 цс 16 та від 23 листопада 2016 року по справі № 6-2540цс16.

Як вбачається з договору ореди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 02 січня 2004 року, його державна реєстрація проведена 09 січня 2004 року, тобто строк його дії до 09 січня 2014 року, що учасникми судового розгляду в судовому засіданні не заперечувалося, разом з тим договір між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» украдено 07 жовтня 2013 року, тобто до часу закінчення строку дії попереднього договору.

Щодо вимоги про визнання додаткової угоди укладеною суд зазначає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Заявляючи вимогу про визнання додаткової угоди укладеною ПП «Агрофірма «Панчеве»», таким чином, просить суд змінити умови договору. Однак в даному випадку суд не може визнати додаткову угоду укладеною, оскільки зміни, запропоновані ПП «Агрофірма «Панчеве»», стосуються істотних умов - орендної плати та передачі земельної ділянки під заставу, що є абсолютним правом на вільне волевиявлення ОСОБА_2, а також відсутні докази того, що з боку ОСОБА_2 мають місце істотні порушення умов договору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до беззаперечного висновку, що конклюдентні дії ПП «Агрофірма «Панчево», а саме продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчить про намір ПП «Агрофірма «Панчево» скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди землі від 07.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.» недійсним, а договір оренди землі від 02 січня 2004 року, укладений між ПП «Агрофірма «Панчево» та ОСОБА_2 поновленим.

Підстав для задоволення позову в іншій частині суд не вбачає.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати солідарно.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі від 07.10.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:1049, укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.».

Визнати поновленим договір оренди землі від 02.01.2004 року укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве», зареєстрований у Новомиргородському відділі КРФ ЦДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації вчинено запис № 1070 від 09.02.2004 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.» (з кожного) на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» по 2067 (дві тисячі шістдесят сім) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/1010/16-ц Провадження № 2/395/30/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося приватне підприємство «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною вказавши, що 02.01.2004 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі. Відповідно до Договору ОСОБА_2 передала, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку № 1049 площею 2,76 га, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, договір було укладено на 10 років.

31.12.2013 року позивач відправив на адресу ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір поновити договір оренди з проектом додаткової угоди про поновлення Договору, але позивач так і не був повідомлений про прийняте відповідачем рішення.

Після закінчення строку договору оренди позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за її користування, але ОСОБА_2 не було вчинено жодних дій щодо укладення із позивачем ОСОБА_3 угоди та її нотаріального посвідчення.

З часом позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» уклали договір оренди землі від 07.10.2013 року за умовами якого ОСОБА_2 передала ФГ «ОСОБА_1Б.» в оренду земельну ділянку строком на 10 років.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі від 07.10.2013 р., укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.», визнати поновленим договір оренди землі від 02.01.2004 р., укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве» та визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 02.01.2004 р., між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве».

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 оповіщена в установленому заоном порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечувала проти задоволення позову.

Представники відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та не визнають позов повністю за його безпідставністю.

За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами справи..

Дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задоволити позов частково за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 075936 ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки № 1049, площею 2,72 гектари, розташованої на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:1049.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 02.01.2004 р. між Приватним підприємством «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, зареєстрований у Новомиргородському відділі КРФ ЦДЗС про тощо у книзі записів державної реєстрації вчинено запис від 09 січня 2004 року № 1070.

У відповідності із п.п. 1, 2 Договору оренди ОСОБА_2 передала, а ПП «Агрофірма «Панчеве»» прийняло в оренду земельну ділянку № 1049, площею 2,76 га, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:1049.

Відповідно до п. 5 Договору оренди договір було укладено терміном на 10 років.

Відповідно до п. 6 Договору оренди по закінченні строку договору Позивач має переважне право на поновлення його на новий термін, а договір вважається продовженим на той же термін, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за один місяць до закінчення терміну дії Договору.

07.10.2013 р. між відповідачами ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ФГ «ОСОБА_1Б.» прийняло належну відповідачеві ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1049 строком на 10 років.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ПП «Агрофірма «Панчеве» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 07 жовтня 2013 року укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.», ПП «Агрофірма «Панчево» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 02 січня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Панчева», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакція яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Судом у ході судового розгляду у справі беззаперечно встановлено, що ПП «Агрофірма «Панчево», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, направляв відповідачу лист повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих..№ 373від 30.12.2013 року з відповідними доказами поштового відправлення вказаних листів на адресу ОСОБА_2; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2, та після закінчення строку дії такого, тобто після 09 січня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача за № 153 від 04.08.2014 року.

Окрім того, судом також встановлено, що ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не звернулася до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні.

Посилання представників відповідачів на те, що відповідач ОСОБА_2 ще у листопаді 2012 року направляла позивачеві заяву з повідомленням про намір не продовжувати договір оренди землі з ПП не заслуговують на увагу, оскільки відповідачами в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів наявності такого звернення, крім неналежно завіреної фотокопії заяви зі змісту якої завник просить ПП виділити їй земельну ділянку № 1049 для власного господарювання, тобто із вказаної заяви не вбачається повідомлення про намір не продовжувати строк дії договору.

Представником відповідачів в ході судового розгляду у справі не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача щодо продовження використання ПП «Агрофірма «Панчево» земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 в тому числі після закінчення строку дії договору оренди землі між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма «Панчево» від 02.01.2004 року.

Доводи представника відповідачів ОСОБА_5, викладені у її письмових запереченнях про те, що у відповідності до акту прийому передачі спірної земельної ділянки від 04 жовтня 2013 року останню ОСОБА_2 передала ФГ «Босько» не заслуговують на увагу, оскільки представниками відповідачів не надано до суду належних та допустимих доказів щодо передачі земельної ділянки від ПП «Агрофірма «Панчево» до ОСОБА_2 за умовами договору між ними від 02.01.2004 року.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладені в Постановах від 12 жовтня 2016 року по справі за № 6-1282 цс 16 та від 23 листопада 2016 року по справі № 6-2540цс16.

Як вбачається з договору ореди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 02 січня 2004 року, його державна реєстрація проведена 09 січня 2004 року, тобто строк його дії до 09 січня 2014 року, що учасникми судового розгляду в судовому засіданні не заперечувалося, разом з тим договір між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_1Б.» украдено 07 жовтня 2013 року, тобто до часу закінчення строку дії попереднього договору.

Щодо вимоги про визнання додаткової угоди укладеною суд зазначає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Заявляючи вимогу про визнання додаткової угоди укладеною ПП «Агрофірма «Панчеве»», таким чином, просить суд змінити умови договору. Однак в даному випадку суд не може визнати додаткову угоду укладеною, оскільки зміни, запропоновані ПП «Агрофірма «Панчеве»», стосуються істотних умов - орендної плати та передачі земельної ділянки під заставу, що є абсолютним правом на вільне волевиявлення ОСОБА_2, а також відсутні докази того, що з боку ОСОБА_2 мають місце істотні порушення умов договору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до беззаперечного висновку, що конклюдентні дії ПП «Агрофірма «Панчево», а саме продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчить про намір ПП «Агрофірма «Панчево» скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди землі від 07.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.» недійсним, а договір оренди землі від 02 січня 2004 року, укладений між ПП «Агрофірма «Панчево» та ОСОБА_2 поновленим.

Підстав для задоволення позову в іншій частині суд не вбачає.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати солідарно.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» до Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі від 07.10.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:1049, укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «ОСОБА_1Б.».

Визнати поновленим договір оренди землі від 02.01.2004 року укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма Панчеве», зареєстрований у Новомиргородському відділі КРФ ЦДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації вчинено запис № 1070 від 09.02.2004 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та Фермерського господарства «ОСОБА_1Б.» (з кожного) на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» по 2067 (дві тисячі шістдесят сім) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний