Провадження № 22-ц/780/3479/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 16.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.,

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.,

Секретар - Бобко О.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання боргових розписок недійсними .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

В с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 20 грудня 2016 року звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача позику в розмірі 536 239,91 грн , що є еквівалентом 19 150 євро та проценти в розмірі 1 211 046,56 грн , що є еквівалентом 43 249,17 євро; позику в розмірі 355 620,50 грн, що є еквівалентом 12 700 доларів США та проценти в розмірі 715 186,78 грн, що є еквівалентом 27 185,75 доларів США; позику в розмірі 120 200 грн та проценти в розмірі 254 329,73 грн., а також судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим , що 02 лютого 2013 року між ним, ОСОБА_2, в якості позикодавця, та ОСОБА_3, в якості позичальника, укладено усний договір про надання останньому протягом 2013 року коштів у позику.

За умовами домовленості, кінцевим строком повернення позики визначено 01 січня 2014 року. За користування позикою ОСОБА_3 зобов'язався сплатити 5% процентів від суми позики за місяць.

Вказані умови договору зазначені у складених ОСОБА_3 розписках, відповідно до яких ОСОБА_3 отримав: 02.02.2013 року - 3000 доларів США та 8500 євро; 14.02.2013 року - 5000 євро; 19.03.2013 року - 5000 євро, 400 доларів СЩА, 2500 доларів США, 3000 гривень та 5 000 євро; 23.04.2013 року - 30 000 гривень. Згідно розписки від 13.06.2013 року: 01.05.2013 року - 1000 доларів США, 08.05.2013 року - 1200 доларів США, 10.05.2013 року - 300 доларів США, 14.05.2017 року - 300 доларів США та 8600 грн., 17.05.2017 року - 100 доларів США та 2000 грн., 31.05.2013 року - 400 доларів США, 01.06.2013 року - 1600 доларів США, 27.04.2013 року - 20000 грн., 19.05.2013 року - 10000 грн., 08.06.2013 року - 3600 грн., 10.06.2013 року - 6400 грн, 13.06.2017 - 7200 грн. Згідно розписки від 09.09.2013 року: 15.06.2013 року - 4200 грн., 20.06.2013 року - 11200 грн., 22.06.2013 року - 300 доларів США, 28.06.2013 року - 650 євро, 04.07.2013 року - 300 доларів США, 06.07.2013 року - 9000 грн., 10.07.2013 року - 3000 грн. та 1100 доларів США, 17.07.2013 року - 2000 грн. та 200 доларів США, 20.07.2013 року - 3000 грн.

Станом на момент звернення до суду, свого зобов'язання відповідач жодного разу не виконав, його заборгованість з повернення позики складає 19 150 євро, 12 700 доларів США та 120 200 грн.

Крім того, ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, відповідно до умов розписок та діючого законодавства відповідач щомісячно мав сплачувати по 5% від суми позики в якості процентів, які в загальній сумі з дня отримання позики і по листопад 2016 року становлять 43 249,17 Євро, 27 185,75 доларів США та 254 329,73 грн. Таким чином станом на дату подання позовної заяви з відповідача підлягає стягненню 3 192 614,48 гривень.

В подальшому, 04 квітня 2017 року, позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. При цьому позивач зазначив, що станом на 15 листопада 2013 року відбулось часткове погашення боргу в гривнях на суму 120 956, 44 грн шляхом взаємозаліку вартості моркви та капусти в рахунок погашення позики, тому сума позову підлягає зменшенню на вказану суму. До цієї заяви додано розрахунок залишку боргу по позикам у гривнях.

Відповідно до вказаного розрахунку, після часткового погашення боргу шляхом взаємозаліку станом на 15 листопада 2013 року залишок боргу по розписці від 09 вересня 2013 року становить 30 113,29 грн., а відсотки на вказану суму боргу за період з 16 листопада 2013 року по 30 листопада 2016 року складають 54 929,59 грн. Решта гривневих позик по іншим розпискам та відсотки по ним станом на 15 листопада .2013 року було погашено внаслідок взаємозаліку станом на 15 листопада 2013 року.

Решта позикових коштів по інших валютах підлягає стягненню в тому ж розмірі, як зазначено в позові без жодних змін. У зв'язку з цим, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь 2 903 127,63 гривень, з яких: позика в розмірі 536 230,91 грн., що є еквівалентом 19 150 євро за офіційним курсом НБУ на 15 грудня 2016 року, та проценти в розмірі 1 211 046,56 грн., що є еквівалентом 43 249,17 Євро за офіційним курсом НБУ на 15 грудня 2016 року; позика в розмірі 355 620,50 грн., що є еквівалентом 12 700 доларів США, за офіційним курсом НБУ на 15 грудня 2016 року та проценти в розмірі 715 186,78 грн., що є еквівалентом 27 185,75 доларів США, за офіційним курсом НБУ на 15 грудня .2016 року; залишок боргу по позиці в гривнях 30 113,29 грн. та проценти в розмірі 54929,59 грн. станом на 30 листопада 2016 року, а також судові витрати.

ОСОБА_3 03 березня 2017 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання боргових розписок недійсними та відшкодування шкоди за поставлений товар. в якій просив визнати недійсним договори грошових позик, укладені у формі розписок від 02 лютого 2013 року; 14 лютого 2013 року; 19 березня 2013 року; 23 квітня 2013 року; 13 червня 2013 року та 09 вересня 2013 року між ним, ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 241 912 ,88 коп., а також судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він, ОСОБА_3, є головою сільського виробничого кооперативу «ТНКА-ПРОГРЕС», що сформований із кола рідних, який діє на підставі статуту. Враховуючи те, ще працездатних осіб із членів сім'ї було лише декілька осіб, він, як голова кооперативу підшукував працівників для сезонної роботи у полі. На початку 2013 року до нього звернувся ОСОБА_2 із пропозицією, що він може забезпечити кооператив працівниками, яким він буде сам оплачувати виконану роботу, а ОСОБА_3 за це буде розраховуватись із ним сільськогосподарською продукцією. На предмет гарантії того, що він в майбутньому передасть відповідачу ОСОБА_2 сільськогосподарську продукцію, останній запропонував аби він написав розписку, а згодом також написав і інші розписки, які відповідач приклав до свого позову.

Як зазначає ОСОБА_3, всі ці розписки, написані не у м. Києві, як у них зазначено, а в селі Дударків біля його будинку, а інші безпосередньо у полі під час польових робіт. Зміст розписок, написаний під диктовку відповідача, але він сподівався на порядність останнього та на виконання останнім своїх зобов'язань. Однак, жодних людей на роботу у полі відповідач так і не надав, а обіцянки так і залишились обіцянками. Починаючи із збору врожаю, відповідач почав шантажувати його наявністю у нього боргових зобов'язань, а тому для їх знищення, він повинен передати відповідачу всю вирощену позивачем продукцію. Таким чином, він, ОСОБА_3, починаючи з серпня 2013 року по листопад 2016 року передав ОСОБА_2 сільськогосподарської продукції по роздрібним цінам на суму понад 5 000 000 грн., але замість того аби знищити розписки, відповідач подав первинний позов. Останній вів облік отриманої продукції, копії деяких він встиг зробити, хоча всі оригінали знаходяться у відповідача, про що останній не повідомляв у своєму позові та відмовлявся укладати Акти приймання-передачі у двох примірниках. Крім того, на даних розписках відсутня печатка товариства, а наявність відсутності належно оформленого двостороннього договору, однією із сторін якого є юридична особа, ставить під сумнів такі боргові зобов'язання. Однак, відповідач не передав, а він не отримував відповідно кошти у відповідача, факти які спростовуються самими борговими розписками, які були написані без свідків під психологічним впливом відповідача на нього, метою якого був обман та заволодіння майбутнім вирощеним врожаєм.

ОСОБА_3 вказує, що всі розписки написані ним у 2013 році із строком повернення коштів до 01 січня 2014 року, а відтак, період часу укладання розсписок та запозичення коштів, складає не тільки дні, а навіть години, що ставить під сумнів дійсність намірів сторін та їх вільне волевиявлення. Написані ОСОБА_3 розписки, були укладені під диктування ОСОБА_2, та проти справжньої волі ОСОБА_3 внаслідок застосування до нього з боку відповідача психічного тиску. І хоча позивачем було передано відповідачу сільськогосподарської продукції на понад 5 000 000 грн., у нього залишився лише документ про отримання відповідачем товару на 120 956,44 грн, суму яку у подвійному розмірі він просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року позовні вимоги об'єднані в одне провадження для спільного їх розгляду, окрім вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 241 912, 88 грн . В цій частині в прийнятті зустрічних вимог відмовлено.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

05 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 891 095 грн отриманої суми позики та 300 000 грн відсотків за користування наданою позикою, та 6 890 грн. сплаченого судового збору, а всього 1 197 985 (один мільйон сто дев'яносто сім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять грн.).

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання боргових розписок недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги доводи позову та розрахунки позивача, суд не взяв до уваги, що проценти відповідач ОСОБА_3 зобов'язувався сплачувати щомісяця.

В іншій частині рішення суду ОСОБА_2 не оскаржував .

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись з рішення суду, також подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 17 липня 2017 року визнана неподаною і повернута апелянту( а.с. 129-130).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від представника відповідача не надходило, заяви про причини неявки в судове засідання від представника відповідача до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки представника відповідача ОСОБА_3 до суду поважними, відсутні.

Судові засідання по справі були призначені та відбувалися 12 липня 2017 року, 31 липня 2017 року, 07 серпня 2017 року та 14 серпня 2017 року. У вказаних судових засіданнях брали участь представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, що підтверджується даними відповідних журналів судових засідань.

Про судове засідання у справі 16 серпня 2017 року представники сторін також були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 165).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Отже, неявка в судове засідання в суді апеляційної інстанції належним чином повідомлених представників сторін не є перешкодою для розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори позики, за якими відповідачем за первісним позовом складені розписки.

Зі змісту складених відповідачем ОСОБА_3 розписок вбачається як сам факт отримання останнім від позивача ОСОБА_2 в борг зазначених ним коштів, так і дата отримання, а саме: 02.02.2013 року - 3000 доларів США та 8500 євро; 14.02.2013 року - 5000 євро; 19.03.2013 року - 5000 євро, 400 доларів СЩА, 2500 доларів США, 3000 гривень та 5 000 євро; 23.04.2013 року - 30 000 гривень. Згідно розписки від 13.06.2013 року: 01.05.2013 року - 1000 доларів США, 08.05.2013 року - 1200 доларів США, 10.05.2013 року - 300 доларів США, 14.05.2017 року - 300 доларів США та 8600 грн., 17.05.2017 року - 100 доларів США та 2000 грн., 31.05.2013 року - 400 доларів США, 01.06.2013 року - 1600 доларів США, 27.04.2013 року - 20000 грн., 19.05.2013 року - 10000 грн., 08.06.2013 року - 3600 грн., 10.06.2013 року - 6400 грн., 13.06.2017 - 7200 грн. Згідно розписки від 09.09.2013 року: 15.06.2013 року - 4200 грн., 20.06.2013 року - 11200 грн., 22.06.2013 року - 300 доларів США, 28.06.2013 року - 650 євро, 04.07.2013 року - 300 доларів США, 06.07.2013 року - 9000 грн., 10.07.2013 року - 3000 грн. та 1100 доларів США, 17.07.2013 року - 2000 грн. та 200 доларів США, 20.07.2013 року - 3000 грн. (а.с. 9-14).

Як видно з розписок, сторони встановили строк повернення позики, проценти, які мають бути сплачені за користування позикою та порядок сплати процентів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розписки відповідача ОСОБА_3 про отримання в борг грошових коштів від позивача ОСОБА_2 є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (а.с.9-14).

Однак, ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунків, наданих позивачем ОСОБА_2 та з власної ініціативи зменшив розмір відсотків за користування позикою, що підлягають стягненню та визнав умови про сплату відсотків за договорами позики нікчемними. Ці висновки суду першої інстанції оцінюються колегією суддів критично з таких підстав.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У всіх розписках, копії яких є в матеріалах справи, був встановлений строк виконання зобов'язання - 01.01.2014. Однак, боржник не виконав свого зобов'язання з повернення коштів, що не заперечується сторонами по справі.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як видно з наданих розписок, ОСОБА_3 зобов'язався виплачувати ОСОБА_2 відсотки за користування позикою у розмірі 5% від суми позики щомісяця.

Колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що відсутність графіків сплати відсотків за користування позикою є підставою для визнання умови про сплату відсотків нікчемною. А відтак, відповідач не може бути звільнений від сплати цих відсотків.

Наявність неустойки за своєю правовою природою свідчить про забезпечення виконання зобов'язання та є заходом впливу до недобросовісних контрагентів, натомість, правова природа процентів - це плата за користування кредитом, і, відповідно до вимог закону, не підлягає зменшенню.

Перевіривши розрахунки, надані позивачем суду першої інстанції та уточнені розрахунки, надані апеляційному суду, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до наданих розписок, сума відсотків за користування позикою, нарахована до 15 грудня 2016 року (день подання позову до суду першої інстанції) становить:

За розпискою від 02.02.2013 року :

1) 3000 (отримана сума позики) х 5% х 26/28 (користування позикою у лютому 2013 року) + 3000 х 5% х 45 (кількість місяців користування позикою) + 3000 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 66961,88 доларів США;

2) 8500 х 5% х 26/28 + 8500 х 5% х 45 + 8500 х 5% х 15/31 = 19725,29 євро.

Згідно з розпискою від 14.02.2013 року:

1) 5000 (отримана сума позики) х 5% х 14/28 (користування позикою у лютому 2013 року) + 5000 х 5% х 45 (кількість місяців користування позикою) + 5000 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 11495,97 євро.

За розпискою від 19.03.2013 року

1) 5000 (отримана сума позики) х 5% х 12/31 (користування позикою у березні 2013 року) + 5000 х 5% х 44 (кількість місяців користування позикою) + 5000 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 11217,74 євро,

2) 400 х 5% х 12/31 + 400 х 5% х 44 + 400 х 5% х 15/31 = 897,42 доларів СЩА,

3) 2500 х 5% х 12/31 + 2500 х 5% х 44 + 2500 х 5% х 15/31 = 5608,87 доларів США,

4) 3000 х 5% х 12/31 + 3000 х 5% х 44 + 3000 х 5% х 15/31 = 6730,64 гривень

5) 5000 х 5% х 12/31 + 5000 х 5% х 44 + 5000 х 5% х 15/31 = 11217,74 євро;

Згідно з розпискою від 23.04.2013 року

30 000 (отримана сума позики) х 5% х 7/30 (користування позикою у квітні 2013 року) + 30000 х 5% х 43 (кількість місяців користування позикою) + 30000 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 65575,80 грн.

За розпискою від 13.06.2013 року:

1) 20000 (отримана сума позики) х 5% х 17/30 (користування позикою у червні 2013 року) + 20000 х 5% х 41 (кількість місяців користування позикою) + 20000 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 42050,54 грн.,

2) 1000 х 5% х 17/30 + 1000 х 5% х 41 + 1000 х 5% х 15/31 = 2102,52 доларів США,

3) 1200 х 5% х 17/30 + 1200 х 5% х 41 + 1200 х 5% х 15/31 = 2532,03 доларів США,

4) 300 х 5% х 17/30 + 300 х 5% х 41 + 300 х 5% х 15/31 = 630,49 доларів США,

5) 300 х 5% х 17/30 + 300 х 5% х 41 + 300 х 5% х 15/31 = 630,49 доларів США

6) 8600 х 5% х 17/30 + 8600 х 5% х 41 + 8600 х 5% х 15/31 = 18081,13 грн.,

7) 100 х 5% х 17/30 + 100 х 5% х 41 + 100 х 5% х 15/31 = 210,25 доларів США

8) 2000 х 5% х 17/30 + 2000 х 5% х 41 + 2000 х 5% х 15/31 = 4205,06 грн.,

9) 10000 х 5% х 17/30 + 10000 х 5% х 41 + 10000 х 5% х 15/31 = 21025,27 грн.,

10) 400 х 5% х 17/30 + 400 х 5% х 41 + 400 х 5% х 15/31 = 841,01 доларів США,

11) 1600 х 5% х 17/30 + 1600 х 5% х 41 + 1600 х 5% х 15/31 = 3364,04 доларів США,

12) 3600 х 5% х 17/30 + 3600 х 5% х 41 + 3600 х 5% х 15/31 = 7565,81 грн.,

13) 6400 х 5% х 17/30 + 6400 х 5% х 41 + 6400 х 5% х 15/31 = 13456,17 грн.

14) 7200 х 5% х 17/30 + 7200 х 5% х 41 + 7200 х 5% х 15/31 = 15138,19 грн.

Згідно з розпискою від 09.09.2013 року:

1) 4200 (отримана сума позики) х 5% х 21/30 (користування позикою у вересні 2013 року) + 4200 х 5% х 38 (кількість місяців користування позикою) + 4200 х 5% х 15/31 (користування позикою у грудні 2016 року) = 8228.61 грн.,

2) 11200 х 5% х 21/30 + 11200 х 5% х 38 + 11200 х 5% х 15/31 = 21942,74 грн.,

3) 300 х 5% х 21/30 + 300 х 5% х 38 + 300 х 5% х 15/31 = 587,76 доларів США,

4) 650 х 5% х 21/30 + 650 х 5% х 38 + 650 х 5% х 15/31 = 1273,48 євро,

5) 300 х 5% х 21/30 + 300 х 5% х 38 + 300 х 5% х 15/31 = 587,76 доларів США,

6) 9000 х 5% х 21/30 + 9000 х 5% х 38 + 9000 х 5% х 15/31 = 17632,74 грн.,

7) 3000 х 5% х 21/30 + 3000 х 5% х 38 + 3000 х 5% х 15/31 = 5877,58 грн.

8) 1100 х 5% х 21/30 + 1100 х 5% х 38 + 1100 х 5% х 15/31 = 2155,11 доларів США,

9) 2000 х 5% х 21/30 + 2000 х 5% х 38 + 300 х 5% х 15/31 = 3918,39 грн.

10) 200 х 5% х 21/30 + 200 х 5% х 38 + 200 х 5% х 15/31 = 391,84 доларів США,

11) 3000 х 5% х 21/30 + 3000 х 5% х 38 + 3000 х 5% х 15/31 = 5877,58 грн.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про зменшення суми відсотків за користування позикою, що підлягають стягненню, оскільки таке зменшення не передбачено нормами чинного законодавства України.

При цьому, позивач ОСОБА_2 у своїй заяві про зменшення позовних вимог визнав, що станом на 15.11.2013р. відбулось часткове погашення боргу відповідачем ОСОБА_3 в гривнях на суму 120 956 грн. 44 коп. шляхом взаємозаліку вартості моркви та капусти в рахунок погашення позики. Тому розмір грошових коштів що підлягають стягненню з боржника за розписками необхідно зменшити на вказану суму.

За змістом ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні та, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За правилами ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, сума позики, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 становить 123 200 грн., 24 150 євро та 12 700 доларів США, що в сумі еквівалентно 1 133 542, 62 грн., відповідно до встановленого НБУ курсу валют станом на день звернення до суду з позовом.

Сума відсотків за користування позикою, що підлягає стягненню, складає 257 307,08 грн., 54 930,22 євро та 723 492,17 доларів США, що в сумі еквівалентно 2 518 933, 30 грн., відповідно до встановленого НБУ курсу валют станом на день звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання розписок недійсними не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення суми позики та відсотків за користування позикою з ухваленням нового рішення в цій частині. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 5 цієї ж статті, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 6890 грн. за подання позову та 7579 грн. за подання апеляційної скарги і ця сума підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання боргових розписок недійсними в частині стягнення боргу скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - НОМЕР_2) 1 133 542 грн. 62 коп. отриманої суми позики та 2 397 976 грн. 86 коп. відсотків за користування наданою позикою, всього - 3 531 519 (три мільйони п'ятсот тридцять одну тисячу п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 48 (сорок вісім) коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - НОМЕР_2) 14 469 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді