АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 658/3251/16-ц Головуючий в І інстанції: Терещенко О.Є. Номер провадження 22ц - 791/673/2017 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

Секретаря Рябченко А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.12.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позичили в нього грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, які зобов'язувалися повернути до 01.11.2014 року, але свої зобов'язання не виконали.

Позивач зазначив, що він звертався до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з вимогами повернути борг, але вони ухилилися від добровільного погашення заборгованості.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_5 просив суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно суму боргу та відсотки за користування грошовою сумою, а також судові витрати.

Позивач заявлені вимоги уточнив, зазначивши, що оскільки відповідачі в рахунок погашення суми боргу продали йому належну їм на праві спільної власності квартиру, він зменшує свої позовні вимоги на суму вартості цієї квартири.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики 349 660 грн (645 000 - 295 340); суму відсотків за договором позики 767 550 грн; судовий збір 6 890 грн; банківські витрати при сплаті судового збору 400 грн., а всього 1 124 500 грн.

В решті інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач є фізичною особою і тому не має право на стягнення комісійної винагороди.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно письмовій розписці від 24.12.2013 року позивач ОСОБА_5 дійсно надав 24.12.2013 року у позику ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, які останні зобов'язувалися повернути до 01.11.2014 року, зі сплатою 3,5 відсотків, щомісячно. На підтвердження укладення договору позики відповідачем позивачу була надана розписка (а.с.10). За умовами договору позики відповідачі зобов'язувалися повернути позику до 01.11.2014 року. Але, свої зобов'язання перед позивачем відповідачі станом на день звернення до суду з позовною заявою не виконали. Взяте на себе зобов'язання відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконали, про що, свідчить оригінал вказаної розписки. (а.с.112). Відповідачі позовні вимоги позивача не визнають, так як вони в рахунок погашення боргу продали позивачу квартиру. Зі змісту договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продали належну їм квартиру позивачу ОСОБА_5 вбачається, що її вартість становила 295 340 грн., тому позивач в судовому засіданні зменшив свої позовні вимоги саме на цю суму.

Задовольняючи позов у частині стягнення відсотків за користування позиченими грошима за зазначеним договором суд першої інстанції, виходив із обґрунтованості вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів від суми позики, оскільки сплата таких відповідачами передбачена укладеним сторонами договором позики, а добровільно взятих на себе зобов'язань за договором відповідачі не виконали.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з аналізу ст.ст. 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 526,545, 610 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Також колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1-2, ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Норми чинного законодавства (зокрема п. п. 6, 7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. ст. 553, 1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» регулює відносини лише за участю учасників ринків фінансових послуг, то регулювання відносин між фізичними особами, зокрема щодо договорів позики, поруки регулюються нормами ЦК України (ст. ст. 553 -559, 1046 - 1053). Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Враховуючи, що ОСОБА_7 не відноситься до суб'єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (не є учасником ринку фінансових послуг) спір має вирішуватися на підставі норм ЦК України (ст. Ст. 1046-1048).

Таким чином, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. До зазначеного висновку слід дійти і з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону у часі), виходячи з яких у випадку колізії законів (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного і того ж питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у випадку, коли про скасування старих норм прямо зазначено у новому законі, так і у випадку, коли таких застережень у новому законі немає.

Згідно зі статтею 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем ви-значеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За договором позики від 24.12.2013 року сума позики становить 25 000 доларів США, що у перерахунку, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ (25,80 гривень за 1 долар США) станом на момент звернення до суду складає 645 000 грн .

Таким чином з відповідачів за вказаним позовом на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 24.12.2013 року у сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ від 10.10.2016 складає 645 000 грн, з якої слід відрахувати вартість проданої відповідачами позивачеві квартири 295 340 грн.

Куруючись вище зазначеним та приписами ч.1-2, ст.536 ЦК України укладений між позивачем та відповідачем договір позики передбачає право позикодавця на отримання відсотків в розмірі 3,5 % від суми позики, щомісячно як це і було погоджено сторонами письмово у розписці - договір позики. Посилання апелянта, що зазначеним договором - розпискою не вирішено питання нарахування відсотків поза межами строку повернення кредитних коштів (прострочки) а отже стягнення відсотків за позикою є незаконним, колегія суддів відхиляє, та зазначає, що керуючись ст. 625 ЦК України кредитор має право на стягнення з боржника зазначених у договорі позики процентної ставки за користування грошима.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути прийняті до уваги, як значимі і скарга підлягає відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: (підпис) В.В. Бугрик

Судді: (підпис) Л.В. Базіль

(підпис) Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 23 серпня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 17 серпня 2017 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.А. Рябченко