Справа № 309/1474/17
Провадження № 2/309/1089/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Волощук О. Я.

при секретарі Форкош Д.З.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у частці від заробітку батька, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у частці від заробітку батька.

В позові позивач посилається на те, що 06 березня 2017 року Хустським районним судом було винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей згідно якого з ОСОБА_1вирішено стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 грудня 2016 року.

На момент винесення рішення суду у позивача не було постійного заробітку. Починаючи з 20 березня 2017 року він працевлаштувався до ФОП ОСОБА_7 та отримує щомісячно заробітну плату у розмірі 3200 грн, відповідно до довідки №2 від 09.05.2017 року. Відповідно до рішення суду від 06.03.2017 року позивач повинен сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2400 грн., що ставить більше 70 % від його заробітку.

Позивач вважає, що необхідно змінити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягувати з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 50 % від заробітку.

В судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що позивач не в повній мірі бере участь в матеріальному утриманні дітей та не займається їх вихованням. Аліменти, визначені судом, сплачує періодично. Крім того зауважила, що вона несе і додаткові витрати на дітей, які пов'язані з їх навчанням та лікуванням, позивач умисно працевлаштувався на низькооплачувану роботу, щоб сплачувати аліменти у малому розмірі, а відтак вважає, що підстав для зміни розміру аліментів немає.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на якихґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 06.03.2017 року Хустським районним судом було винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно якого з ОСОБА_1 стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 грудня 2016 року ( а.с. 5).

Починаючи з 20 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_7 у міні пекарню в смт. Буштино на посаду пекаря, відповідно до наказу (розпорядження) № 4 від 19.03.2017 року та отримує щомісячно заробітну плату у розмірі 3200 грн, відповідно до довідки №2 від 09.05.2017 року (а.с.6-7). З пояснень позивача працює протягом тижня три робочі дні.

Відповідно до рішення суду від 06.03.2017 року позивач повинен сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2400 грн.

Правовідносини між сторонами випливають, зокрема із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд базує свої висновки на тій обставині, що цивільно - процесуальне законодавство України покладає на позивача обов'язок довести наявність обставин, передбачених у ст. 192 СК України, які є підставою для задоволення позову .

Аналіз ч.1 ст.192 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про зміну розміру аліментів суд має встановити реальне існування особливих обставин, такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про зміну розміру аліментів.

Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані позивачем на підтвердження позовних вимог , суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Разом з тим, позивачем в повній мірі не доведено той факт, що сімейне та матеріальне становище платника аліментів, та стан його здоров'я після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів змінився. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт значного погіршення свого матеріального становища чи покращення матеріального становища отримувача аліментів. Позивач здоровий, працездатний чоловік працює в тиждень всього три дні, має змогу працювати і на іншій роботі та заробляти кошти на утримання дітей в розмірі визначеному законом, надаючи своїм неповнолітнім дітям утримання хоча б в розмірі 1/2 частини мінімального прожиткового мінімуму для дітей, що фактично визначено рішенням Хустського районного суду від 06 березня 2017 року, яким вирішено стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру аліментів позивачу ОСОБА_1, а відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у частці від заробітку батька слід відмовити, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 180 - 184, 192, 273 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у визначенні розміру стягуваних аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: : доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50 % від його заробітку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_8

з оригіналом вірно.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_8