УХВАЛА

18 серпня 2017 року , м.Сватове

Суддя Сватівського районного суду Луганської області Попова О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Сватівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України дитини без згоди батька в якій позивач просить надати дозвіл дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виїзд без згоди батька ОСОБА_2.

Ознайомившись з даною позовною заявою приходжу до висновку, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, у позовній заяві повинні міститися зміст позовних вимог. Крім того позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Подаючи позов до суду, позивачем не додані копії паспортів позивача та відповідача, не вказано часовий відрізок на який дитині необхідно надати вище вказаний дозвіл, та не вказано в супроводі кого дитина буде перетинати кордон, а також у складі осіб, які, на її думку, мають брати участь у справі, зазначила Службу у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації заінтересованою особою.

Частиною 1 ст.26 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, якими відповідно до ст.30 ЦПК України є позивач та відповідач, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

За таких підстав, позивачу слід оформити позовну заяву відповідно до вимог ЦПК України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, змінений 16 червня 2015 року, передбачає, що вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (пункт 5.1.1. Тимчасового порядку).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З аналізу положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», випливає що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не на постійні виїзди дитини без згоди батька. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею повноліття, без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Таким чином, позовну заяву подано з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, зокрема не конкретизовані вимоги позовної заяви, оскільки відповідно до п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27 січня 1995 року, у прохальній частині позову не зазначені країни перебування та відповідний часовий проміжок перебування дитини за кордоном.

Позовні вимоги щодо надання дозволу на оформлення документів також не конкретизовані, тобто не зазначено документи, дозвіл на виготовлення яких необхідно надати позивачу.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на відомості, які б підтвердили те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди. Зазначення доказів того, що у позивача є складнощі в поданні вищевказаних доказів, у заяві також немає.

Окрім того, оскільки спір між батьками про виїзд дитини за кордон належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, то відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов'язковою. На підставі ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування має надавати суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків. До позову такого висновку не додано.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

При зверненні в суд позивач сплатила судовий збір у сумі 640,00 грн. грн.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається дві окремі позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з яких судовий збір сплачується окремо.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогу немайнового характеру.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як вбачається з наданої позовної заяви, вимоги закону при її поданні у повному обсязі не виконано. Невиконання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України, є підставою для залишення позовної заяви без руху у відповідності зі ст. 121 ЦПК України з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У зв'язку з наведеним, залишення даної позовної заяви без руху з підстав, передбачених Законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст.ст. 119, 275, 121 ч.1 ЦПК України, суддя-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України дитини без згоди батька, - залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді.

Роз'яснити позивачу, що у випадку неусунення зазначених недоліків у строк, зазначений в ухвалі, позовна заява вважатиметься неподаною і буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Попова