Справа № 214/2785/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомініч С.В.,

за участю секретаря - Соколовської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні при заочному розгляді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який неодноразово уточнював, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтував тим, що 09.05.2013 приблизно о 22.00 в темний час доби ОСОБА_2, керуючи мотоциклом «Ява-638-5/01», реєстраційний номер НОМЕР_5, на перехресті проїзних частин вул. Каспійської та вул. Сагайдачного в Саксаганському районі м. Кривого Рогу вчинив зіткнення з автомобілем «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП було травмовано ОСОБА_3, якому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2014, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю два роки. Позивач вказує, що його матеріальні збитки від ДПТ становили 30000 грн., які складаються з вартості ремонту його автомобіля. Крім того, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягала у тому, що неможливість користуватись автомобілем внаслідок пошкодження, ускладнила життя сім'ї позивача та потребувала його додаткового упорядкування. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн.

За таких обставин, уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 22.05.2017 та 07.08.2017, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь, в рахунок відшкодування спричиненої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди - 30000 грн. та моральної шкоди 5000 грн., а також судові витрати на оплату судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 3874 грн.

В судове засідання позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтриманням позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що у справі є поштові повідомлення. Був присутнім 06.12.2016 в судовому засіданні. Через канцелярію суду на минуле засідання, яке було призначене на 23.01.2017 надав заяву про відкладення слухання справи в зв'язку з тим, що він є командированим персоналом на інше підприємство.

Слід зауважити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, вказує, що відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них обов'язки. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд враховує, що відповідачем було подано заяву 23.01.2017 про відкладення розгляду справи (а.с. 73) та не надано підтверджуючих документів про поважність причин не прибуття до суду. Зокрема, не надано копії наказу про відрядження. Про подальший розгляд справи відповідач не цікавився. Позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи.

Керуючись ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні були встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 належить автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 12).

Судом встановлено, що 09 травня 2013 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в темний час доби, ОСОБА_2, керуючи технічно справним мотоциклом «Ява-638-5/01», слідував у крайній лівій смузі проїзної частини вул. Каспійської з боку вул. Світлогірської в напрямку вул. Курчатова в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, при цьому перевозив пасажира ОСОБА_3 Керуючи вказаним мотоциклом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп'яніння, був без мотошолому та перевозив без мотошолому пасажира ОСОБА_3, крім того, у населеному пункті рухався зі швидкістю близько 80 км/год., чим порушив правила безпеки дорожнього руху в частині п.п. 2.1. а), 2.9. а), 2.3. д),г), 12.4. і 12.9. б) Правил дорожнього руху України, згідно яких: п 2.1.а) «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; 2.9.а) «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння…»; 2.3.д) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; 2.3.г) «під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів»; 12.4. «у населених пунктах рух транспортних дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год»; 12.9.б) «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 ...».

В цей же час, попереду, в смузі руху мотоцикла «Ява-638-5/01», біля середини проїзної частини вул. Каспійської, рухався технічно справний автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який наближався до перехрестя проїзних частин вул. Каспійської та вул. Сагайдачного. При цьому водій ОСОБА_4, маючі намір на вказаному перехресті здійснити поворот ліворуч на проїзну частину вул. Сагайдачного, заздалегідь увімкнув покажчик лівого повороту, поступово знизив швидкість керованого ним автомобілю, та почав виконувати поворот ліворуч.

ОСОБА_2, не маючи перешкод технічного характеру для своєчасного виявлення того, що автомобіль «Деу Нексія» перед перехрестям знижує швидкість та починає поворот ліворуч, був непередбачливим та діючи зі злочинною самовпевненістю розпочав виконувати обгін автомобіля «Деу Нексія», чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5., 2.3. б), д), 10.1. та 14.6.а) Правил дорожнього руху України, згідно яких: 1.5. «дії учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; 2.3.б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну»; 2.3.д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; 10.1. «перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; 14.6.а) «обгін заборонено на перехресті».

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, ОСОБА_2, керуючи мотоциклом «Ява-638-5/01», на перехресті проїзних частин вул. Каспійської та вул. Сагайдачного в Саксаганському районі м. Кривого Рогу вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який виконував поворот ліворуч. Внаслідок ДТП було травмовано пасажира ОСОБА_3, якому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2014, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю два роки. Вирок набрав законної сили 28.03.2014 (а.с .13-16).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д36/04/16 від 29.04.2016 судового експерта ОСОБА_5 та ремонтної калькуляції № Д36/04/16 від 29.04.2016 сума матеріального збитку, в цінах на дату огляду 20.04.2016 складає 29148 грн. 43 коп. (а.с. 32-59).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика, як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пред'явлена безпосередньо до заподіювача такої шкоди є законною та обґрунтованою. Суд не вбачає підстав для з'ясування питання чи була на час ДТП застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 та залучення страхової компанії.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода, яка мала місце 09.05.2013 приблизно о 22 год. 00 хв. між мотоциклом «Ява-638-5/01», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, та «Деу Нексія», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, сталася з вини водія ОСОБА_2, і даний факт підтверджується вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2014 (а.с.13-16).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_4, який належить на праві власності ОСОБА_1

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д36/04/16 від 29.04.2016 судового експерта ОСОБА_5 та ремонтної калькуляції № Д36/04/16 від 29.04.2016 сума матеріального збитку, в цінах на дату огляду 20.04.2016 складає 29148 грн. 43 коп. (а.с. 32-43).

Оцінюючи докази, надані позивачем на підтвердження розміру понесених ним в результаті ДТП витрат, суд вважає їх належними та допустимими, оскільки судовий експерт ОСОБА_5 має відповідне свідоцтво №260 від 30.05.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві Юстиції України (а.с. 32)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем ОСОБА_2 на підставі передбаченої ст. 1194 ЦК України та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - саме в розмірі 29148 грн. 43 коп., які підтвердженні висновком експерта, а не в розмірі 30000 грн., які просить стягнути позивач.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, стягнути з відповідача на користь позивача - 3000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог майнового характеру, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме 551 грн. 20 коп., та за вимогу про відшкодування моральної шкоди - 551 грн. 20 коп., разом 1102 грн. 40 коп. Решту суми надміру сплаченого судового збору позивач має право повернути на підставі Закону України «Про судовий збір», подавши відповідну заяву до суду.

В розумінні ст. 79 ЦПК України до судових витрат, окрім судового збору також відносяться, витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - витрати на правову допомогу в розмірі 3874 гривні, оскільки останні підтвердженні відповідними документами (а.с. 86-87, 88, 92, 93).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст.10, 11, 57, 60, 61, 212- 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 29148 (двадцять дев'ять тисяч сто сорок вісім) грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат у зв'язку із наданням правової допомоги в розмірі 3874 гривні 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляду заочного рішення.

Суддя Хомініч С.В.