УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.02.2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2017 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики станом на 19.12.2016 року, що складається з суми заборгованості за договором позики в сумі 26000,00 гривень, суми процентів за користування позикою 83148,00 гривень за період з 12.02.2008 року по 19.12.2016 року, витрати на правову допомогу в розмірі 450,00 гривень, судовий збір у розмірі 551,20 гривень; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 540,28 гривень.

02.08.2017 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення, вказавши, що при розгляді даної справи судом було проведено 3 судових засідання, але вона не мала можливості бути присутньою в суді, з поважної причини, за станом свого здоровя, про що повідомила суд. Таким чином, вона була позбавлена можливості давати пояснення та надавати суду докази по справі. З винесеним заочним рішенням вона не згодна, оскільки при його винесенні судом не було враховано, що при написанні розписки про отримання у борг грошових коштів у розмірі 1000,00 доларів США, курс НБУ складав 5,05 гривень, тому сторони домовилися, що сума боргу підлягає поверненню у гривнях, згідно з курсом НБУ на час укладання договору позики. Крім того, вважає, що сума боргу є неспівмірною сумі процентів за користування сумою позики, внаслідок чого розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір основної суми заборгованості перед кредитором. Також зазначила, що в неї на утриманні знаходяться дві неповнолітніх дитини та вона надає матеріальну допомогу матері, яка є пенсіонером.

Представник заявника ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала вимоги заяви, просила заочне рішення скасувати, а справу призначити до розгляду в загальному порядку.

Представник позивачки ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про відкладення розгляду справи. У відповідності до ч. 1 ст. 231 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Зясувавши думку представника заявника, перевіривши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто заочне рішення підлягає скасуванню за наявності двох умов разом:

1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не зявився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин;

2) докази, на які посилається відповідач (заявник у цьому провадженні) мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи першу умову для скасування заочного рішення судом встановлено, що суд належним чином повідомляв відповідачку про час та місце розгляду справи. При цьому з матеріалів справи вбачається, що про дату та час судового засідання 12.01.2017 року ОСОБА_2 було достеменно відомо, оскільки нею було направлено до суду заяву від 11.01.2017 року про відкладення судового засідання /а.с. 21/. Поштові конверти з повідомленнями про час та дату судових засідань, призначених на 23.01.2017 року та 10.02.2017 року, були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. При цьому, подання заяви від 11.01.2017 року свідчить про те, що ОСОБА_2 було відомо про наявність судового спору по даній цивільній справі, тому остання мала змогу надати до суду письмові заперечення по справі та всі необхідні докази, а також дізнатися про час та місце розгляду справи. Одночасно, ОСОБА_2 у заяві про скасування заочного рішення зазначає, що вона не мала змоги бути присутньою у судовому засіданні через стан свого здоровя, однак на підтвердження даної обставини не надає жодного доказу.

Враховуючи, що відповідачка не надала докази на підтвердження обставин, що свідчать про поважність не повідомлення суду причин її неявки в судове засідання, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 229 ЦПК України, є обовязковим для відповідача при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку, що відсутня одна з двох підстав для скасування заочного рішення.

Розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення, суд виходив з того, що відповідно до ст. 232 ЦПК України відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Таким чином, посилання відповідачки на існування між сторонами усної домовленості про сплату суми боргу за договором позики у розмірі 1000 доларів США за курсом НБУ - 5,05 гривень, що існував на час укладання договору позики є неспроможними, оскільки не підтверджені жодними доказами, зокрема дана умова не передбачена самим договором позики (не зазначена в наданій розписці). Одночасно, посилання ОСОБА_2 на перебування в неї на утриманні неповнолітніх дітей та необхідність надавати матеріальну допомогу матері, яка є пенсіонеркою не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, оскільки статтею 617 ЦК України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.02.2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати отримання копії ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г.Шатілова