УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» про стягнення суми за касаційною скаргою Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 вересня 1996 року по 22 серпня 2014 року він перебував у трудових відносинах з Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України». Усі суми, що належали йому при звільненні від установи, в день звільнення не були виплачені. Розрахунок з ним у повному обсязі було проведено лише 7 лютого 2017 року. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 89 500 грн 88 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечнікова Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку при звільненні по день фактичного розрахунку (7 лютого 2017 року), що становить 89 500 грн 88 коп. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі Державна установа «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Такі висновки судів є правильними з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 11 вересня 1996 року по 22 серпня 2014 року, перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 червня 2016 року, з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_3 стягнуто заробітну плату за 14 серпня 2014 року в розмірі 79 грн 94 коп., яка виплачена останньому 7 лютого 2017 року (а.с. 47-50).

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач указував на те, що при його звільненні з ним не було проведено повного розрахунку та просив стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Статтею статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в цій статті, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Так, установивши, що відповідачем в день звільнення позивачу не були виплачені всі належні суми при звільненні, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Суди не мали будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, застосування принципу співмірності, оскільки спір щодо розміру боргу по заробітній платі за, був повністю вирішений на користь позивача, відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами відсутності вини власника у невиплаті позивачу боргу по заробітній платі у розмірі 79 грн 94 коп., стягнутого за рішенням суду, на висновки суду не впливають, оскільки будь-яких доказів, які б надавали законні підстави для звільнення відповідача від обов'язку сплатити робітнику в день звільнення всі суми, що йому належать, не надано.

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
Л.М. Мазур
О.М. Ситнік