22-ц/775/509/2017(м)
Єдиний унікальний номер 222/1382/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/509/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Вайновська О.Є.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на господарські споруди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, обгрунтовуючи вимоги тим,що гараж, розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_1, був збудований за її власні кошти з дозволу матері ОСОБА_3 За життя матері у них була домовленість щодо права власності на гараж. Однак після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 домоволодіння успадкувала онука померлої - донька позивача ОСОБА_2, яка на теперішній час має намір розпорядитися майном,чим порушує право власності позивача . Просила визнати право власності на гараж.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на господарські споруди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що зазначення в рішенні про те, що нею при будівництві гаражу літ. Б-1 не отримано дозвіл у власниці земельної ділянки на будівництво є хибним і спростовується поясненнями свідків, які підтвердили що між нею та її померлою матір*ю ОСОБА_3 була усна домовленість про будівництво на частині земельної ділянки гаражу з подальшим виділенням його на окрему адресу, саме тому ОСОБА_3 не оформлювала на своє ім'я технічну документацію та дозволи на будівництво гаражу, зауважує, що відповідачу про ці домовленості було відомо. Однак, після смерті ОСОБА_3, відповідач всупереч існуючих домовленостей, узаконила самочинне будівництво гаражу на своє ім'я, в технічному паспорті на житловий будинок та господарські побудови зі слів відповідача, зазначено рік будівництва гаражу 1990. Також зазначає, що відповідач стверджує, що будівельні матеріали, згідно наданих квитанцій, використані на будівництво крамниці в с.Бойове , яка дійсно в неї є, проте згідно технічного паспорту рік будівництва крамниці 2009 рік, тобто на 10 років пізніше ніж збудовано спірний гараж. Окрім того, в запереченнях та судовому рішенні вказано, що відповідач отримала в спадщину від ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими побудовами, серед яких був і гараж літ. Б-1 в АДРЕСА_1, але в свідоцтві про право на спадщину від 01 вересня 2006 року вказано, що свідоцтво видане на житловий будинок та господарські споруди, серед яких немає гаражу літ. Б-1, за подібних обставин відповідач мала б підтвердити факт будівництва нею спірного гаражу. Також зазначає, що на будівництво спірного гаражу були витрачені її кошти отримані від трудової діяльності, що підтверджується копіями довідок з колгоспів , копією акту приймання-передачі майна КСП та орендної плати за два земельні паї.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 не з*явилися,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом отримання 02 серпня 2017 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за №№ 1733,1734 (а.с. 180-182). Надали суду заяви про можливість розгляду справи у їхню відсутність та про відхилення апеляційної скарги (а.с.171,172).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення позивача та його представника , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення,суд першої інстанції всебічно,повно і об*єктивно дослідив надані сторонами докази,правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те,що вимоги позивача недоведені .

У рішенні наведені відповідні мотиви,з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності , виданого Володарською сільрадою від 15.04.1985 року,зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 16.04.1985 року в книзі № 5 ,запис № 1432, реєстраційний номер № 15840770 належало домоволодіння АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка під будівництво житлового будинку виділялася ОСОБА_3 13 квітня 1971 року на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво житлового будинку на праві особистої власності.

Рішенням виконкому Володарської селищної ради від 09 серпня 2006 року № 56 узаконено ОСОБА_2 самовільно побудовані її померлою бабусею ОСОБА_3 гараж літ.Б розміром 4,30х8,20 м, розташований в АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок літ.А1, житлова прибудова літ.А-1-1, літ.а1, а-1, а2, а3, а4 - прибудова, літ.а/п - підвал, літ.В - уборна, літ.Б - гараж, літ.Г, літ.Д - сарай, літ.К - колодязь, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 26 серпня 2006 року.

ОСОБА_2 01 вересня 2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на домоволодіння АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями подвір'я та 16 вересня 2006 року зареєструвала своє право власності на нерухоме майно.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 14 липня 2015 року, яке набуло законної сили 28 липня 2015 року, позов ОСОБА_2 в частині виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення задоволено.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції посилаючись на ст.ст. 319,321 ЦК України,ст.ст.41,92 Конституції України виходив з того,що позивач на момент будівництва гаражу літ.Б не була власником чи користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не набула цього права і після його будівництва, не довела, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, не отримала згоду власника земельної ділянки на визнання за собою права власності .Тому ,суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову . З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд.

За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи надані докази ,суд першої інстанції ,відповідно до вимог ст.212 ЦПК України звернув увагу на те,що підставою для визнання права власності на гараж літ.Б позивач зазначає той факт, що його було збудовано за її кошти, силами її чоловіка та найманих працівників, розрахунки по оплаті з якими несла вона. При цьому позивачем надано копії товарних чеків, квитанцій та накладних за період з 1990 по 2010 роки на придбання шлакоблоку та інших будівельних матеріалів, більшість з яких виписана на прізвище «ОСОБА_6», решта взагалі не містять прізвища. Суд критично оцінив вказані докази , оскільки не можливо ідентифікувати, що ці витрати понесені саме позивачем , та що будівельні матеріали спрямовані на будування спірного гаражу. При цьому суд,також дав оцінку поясненням допитаних у судовому засіданні свідків та не прийняв їх як доказ з посиланням на ч.2 ст.59 ЦПК України.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення , визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

Як під час розгляду справи судом першої інстанції так і в апеляційному суді позивач не надала доказів щодо обґрунтованості вимог. Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем апеляційному суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи усі господарські споруди були побудовані на земельній ділянці ,яка надавалася ОСОБА_3 для будівництва ,належали їй на праві власності.За життя спадкодавця позивач не зверталася з вимогами про визнання права власності на гараж ,після смерті спадкодавця на спадкове майно не претендувала.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи ,а також дослідженою інвентаризаційною справою на домоволодіння АДРЕСА_1, технічною документацією на домоволодіння,оцінювальними актами про господарські будівлі та споруди ,технічним описом господарських будівель ,абрисом земельної ділянки тощо.

Доводи апеляційної скарги про те,що відповідач узаконила на своє ім*я самочинне будівництво гаражу спростовуються дослідженим у судовому засіданні чинним рішенням виконкому Володарської селищної ради від 09 серпня 2006 року № 56 . Рік будівництва гаражу підтверджений технічною документацією БТІ.

Доводи апеляційної скарги про необхідність повернення справи на новий розгляд безпідставні ,оскільки діючим процесуальним законодавством не передбачена можливість скасування судового рішення з поверненням справи на новий судовий розгляд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,на правильність висновків суду вони не впливають та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду, тому апеляційний суд вважає,що апеляційну скаргу слід відхилити як безпідставну,рішення суду як таке,що відповідає вимогам закону ,залишити без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: