Номер провадження: 22-ц/785/5383/17
Номер справи місцевого суду: 17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сєвєрова Є.С.,Дрішлюк А.І.

За участю секретаря- Бахірко А.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженоювідповідальністю «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс», ОСОБА_5, ОСОБА_6

- про визнання недійсним правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

15.07.2016 р. ОСОБА_7 звернувся до суду вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що сторонни в період зареєстрованого шлюбу

18.09.2012 року придбали автомобіль Hyundai Accent, номер шасі НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий.

20.11.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили угон спірного автомобіля,котрий знаходився в його користуванні, а 16.12.2015 року зареєстрували на ім'я ОСОБА_6 на підставі довідки -рахунку серії ААУ № 912156 від 18.11.2015 року через ТОВ ««Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс».Позивач вказує, що згоди на відчуження автомобіля не надавав,вважає його спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини просить:

-визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_5 через ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс» на користь ОСОБА_6 автомобілю Hyundai Accent, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий, що укладений без його згоди ;

--зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_5 передати автомобіль Hyundai Accent, номер шасі НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий та ключі від автомобілю ОСОБА_7.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 13 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_5

через ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс» на користь ОСОБА_6 автомобілю Hyundai Accent, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий, що укладений без згоди ОСОБА_7. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_5 передати автомобіль Hyundai Accent, номер шасі НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий та ключі від автомобілю ОСОБА_7. Суд зазначив, що рішення є підставою для перереєстрації автомобілю Hyundai Accent, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий, на ім'я ОСОБА_7 з видачею відповідного свідоцтва.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в задоволенні позовних вимог,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на необ'єктивності та неупередженості суду так як порушено правила підсудності при вирішенні даного спору. Рішення не відповідає фактичним обставинам по справі так як висновок суду про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю не відповідає обставинам по справі ; автомобіль був зареєстрований на її ім'я,придбаний за власні кошти, а тому висновок суду щодо його угону є помилковим; суд вийшов за межі позовних вимог так як фактично визнав право за позивачем.

Судова колегія,вислухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив зх. того, що право ОСОБА_7 потребує судового захисту так як відчуження спірного автомобіля відбулось без його згоди та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 діяли недобросовісно,так як усвідомлювали порушення прав позивача.

Проте повністю погодитись з таким судження районного суду не можна з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 19.07.2008 р. ОСОБА_7, та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси в Книзі реєстрації шлюбів зроблений запис за №375 від 19.07.2008 р.

18.09.2012 р. за договором купівлі-продажу т/з № 59 придбаний автомобіль Hyundai Accent, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1396, колір бежевий.

Як вбачається з договору застави транспортного засобу № 17246035 від 19.09.2012 року ОСОБА_5 забезпечила заставою спірний автомобіль з метою забезпечення виконання кредитного зобовязання в розмірі 71000 грн.

20.09.2012 р. здійснена державна реєстрація автомобілю та видано РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 свідоцтво серії НОМЕР_2 з відміткою про право користування т/з ОСОБА_7.

17.10.2015 р. ВРЕВ-3 проведена операція «Перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію» на ім'я ОСОБА_5 та видано нове свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3.

18.11.2015 р. ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс» видав довідку-рахунок серії ААЕ №912156 на ім'я ОСОБА_6 в тім, що йому продано і видано автомобіль Hyundai Accent, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 25000 грн.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини(навчання,ведення домашнього господарства,догляд за дітьми,хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).Вважається,що кожна річ,набута за час шлюбу,крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів,які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації,а також договорів стосовно цінного майна,згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже,за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжу майна,придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя,на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено при розгляді справи.

Установивши, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, районний суд прийшов правильного висновку про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, районний суд помилково вважав, що ОСОБА_8. та ОСОБА_5 діяли недобросовісно,усвідомлювали порушення права ОСОБА_7 на його розпорядження. При цьому районний суд не зазначив правової норми, що давало право суду визнати правочин недійсним.

Між тим, за нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже,згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину,встановленої законом,не має наслідком його недійсності,крім випадків ,встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами,засобами аудіо -,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин,для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми,укладений усно і одна зі сторін вчинила дію,а друга сторона підтвердила її вчинення,зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

При відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя , необхідно виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору ,укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя,недійсним

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено,серед іншого,добросовісність.

Відповідно до ст.369 ч.2 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази ,які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи зі змісту норм ст.ст. 57-59,212 ЦПК України,загальним правилом цивільного процесуального закону є те, що докази аналізуються судом як кожен окремо,так і в їх сукупності,і кожний доказ повинен бути прийнятий судом ,якщо не будуть порушуваися правила належності та допустимості засобів доказування.

Висновок районного суду про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли недобросовісно не ґрунтується на матеріалах справи так як встановлено, що відповідно заяви ОСОБА_7 він визнав факт відсутності угону спірного автомобіля та заявляв, що автомобіль взяла дружина.( а.с.19).

При цьому посилання на те, що ОСОБА_6 приймав участь коли його дружина забирала в нього автомобіль не свідчить про те , що сторони угоди діяли недобросовісно.

Доказів того, що ОСОБА_6 міг знати, що спірний автомобіль належить подружжі на праві спільної сумісної власності і ОСОБА_5 не отримала згоди від чоловіка на його продаж матеріали справи не містять, а з свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 від 17.10.2015 р. вбачається, що його власником являється саме ОСОБА_5,котра розпорядилась спірним автомобілем.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що в зв'язку з тяжким матеріальним станом вони обговорювали питання продажу автомобіля, так як намагалися повернути кредитні кошти.

Виходячи з вищезазначеного,судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним та наявність у позивача права на відповідну компенсацію його частки у відчуженому його дружиною ОСОБА_5 автомобіля, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що при продажі автомобіля сторони діяли недобросовісно за відсутності згоди одного з подружжя на відчуження спільного майна , що відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.2,4 ЦПК України є підставою для скасування зазначеного рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволенні заявлених вимог.

В силу ст.88 ЦПК України судова колегія повертає заявникам понесені ними судові витрати так як вони документально підтверджені (704:2=352 грн.)

Керуючись ст. 218, 303,307, 309,316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 -задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року- скасувати.

В позовній заяві ОСОБА_7 до Товариства з обмеженоювідповідальністю «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 понесені судові витрати по 352 грн.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

Є.с.Сєвєрова