Номер провадження: 22-ц/785/3910/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3І, ОСОБА_4

За участю секретаря Бахірко А.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7

- про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

18 лютого 2016 року позивачка звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначала, що 20.09.1998 р. відповідно до письмової розписки

відповідачка отримала 3500 доларів США для придбання квартири та зобовязалася щорічно, кожного 20-го вересня виплачувати проценти у розмірі 5% від вказаної суми за кожний місяць використання грошима, взятими в борг та зобовязалася їх повернути до 20.09.2008 р. В порушенні зобовязання щодо повернення боргу та сплаті процентів, незважаючи на її розписку про відстрочення позики від 20.09.2008 р., якою остання підтвердила факт отримання нею суми у розмірі 3500 дол. США, зобовязалася виплачувати вищевказані проценти за користування грошима з відстрочкою повернення позики до 20.09.2013 р., проте вказані гроші позивачці не повернула і проценти не сплатила.

Посилаючись на зазначене просила суд стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_6 суму основного боргу у розмірі 91280 грн., відсотки за користуванням грошовими коштами у розмірі 949312 грн. та судовий збір у розмірі 6890 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу задоволено.Стягнуто з ОСОБА_7 (ідентифікаційний код : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний код : НОМЕР_2) - заборгованість за договором позики в розмірі 91280 грн., відсотки за користування грошима в розмірі 949312 грн. та суму судового збору у розмірі 6890 грн. В мотивувальній частині судового рішення районний суд зазначив, що кошти надавались для придбання квартири( а.с.23)

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповнотою зясування обставин, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи,які суд вважав встановленими не доведенні. Зокрема посилається на те, що рішення зачіпає його інтереси так як встановлені судом факти можуть вплинути на розгляд справи по поділ майна подружжя. При цьому посилається на те, що про зазначені розписки він не знав та згоди на отримання грошей в борг на придбання квартири - не давав.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін, що зявились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог ст.303 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Стягуючи з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 91 280 грн. районний суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики ,оформлений відповідною розпискою та відповідачкою отримано 3500 доларів США для придбання останньою квартири зі строком повернення до 20.09.2013 року під 5% за користування грішми котрі не були повернуті в строк. Стягуючи відсотки за користування грішми в розмірі 949312 грн., районний суд розрахував 5 % щомісячно за період з 20.10.1998 року по 31.01.2016 року ( 208 місяців) виходячи з суми боргу 3500 доларів США.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду так як вони не відповідають обставинам по справі, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. У звязку з цим рішення суду підлягає зміні в частині підстав задоволення позову щодо цілі отримання гроші в борг з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 20.09.1998 р. позивачка надала відповідачці в борг грошову суму у розмірі 3500 дол. США зі строком повернення боргу до 20.09.2008 р., що підтверджується відповідною власноруч написаною відповідачкою розпискою від вказаної дати, в якій крім іншого, відповідачка, яка після одруження 16.10.1998 р. змінила своє прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 зобовязалася виплачувати щорічно, кожного 20-го вересня проценти за користування грошима у розмірі 5% від вказаної суми (а.с. 7).

20.09.2008 р. відповідачка надала позивачці ще одну власноруч написану розписку про відстрочення повернення вищевказаної позики, в якій остання підтвердила факт отримання нею суми у розмірі 3500 дол. США, зобовязалася виплачувати вищевказані проценти за користування грошима з відстрочкою повернення позики до 20.09.2013 р., проте вказані гроші позивачці не повернула і проценти не сплатила (а.с. 8).

При таких обставинах судова колегія вважає, що у відповідності до ст.ст.1046,1047 ЦК України районний суд правомірно встановив факт боргового зобовязання,за яким позикодавцем є ОСОБА_7

Проте,посилання на те, що ці кошти були отримання для придбання квартири не мають правового значення, так як знаходяться за межами зясування обставин,які відповідають предмету позову.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_6, на порушення її обовязку,передбаченого ст.10 ЦПК України, щодо доведення підстав позову,не довела ті обставини, що позичені у неї гроші її донька потратила для придбання квартири для потреби сімї, що її зять знав про це і зобовязувався їх повернути.

Не спростовані і пояснення заявника про те, що про письмові розписки йому стало відомо лише після предявлення позову про поділ майна подружжя.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен зясувати обставини,які повязані саме з предметом позову,встановити характер правовідносин,зумовлених фактами,що мають місце, та правові норми,якими врегульовані ці правовідносини.

При цьому факти підстави позову,які підведені під гіпотезу певної правової норми матеріального права,вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини з якими вона, як з юридичними фактами,повязує свою матеріально-правову вимогу.

Позивачка предявила вимоги щодо стягнення боргу на підставі ст.1046 ЦК України. Саме це є предметом вимоги, а підстави позову лежать в основі гіпотези норми права зазначеного матеріального закону.

Натомість районним судом так і сторонами досліджувались обставини,що лежать за межами підстав позову,тобто в дослідження того для якої мети брались гроші в борг. Однак ці обставини не мають правового значення та позивачем не заявлялись.

З врахуванням наведеного,судова колегія вважає, що позов ОСОБА_6 про стягнення боргу підлягає задоволенню так як визнається позичальником, проте підлягає виключенн з мотивувальної частини, що кошти отриманні для придбання квартири.

Відповідно до п.36 абзац другий Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Виходячи з того, що заявником понесені судові витрати при сплаті за апеляційну скаргу в розмірі 7 579 грн. поверненню підлягає 50 % від сплаченої ним суми так як ці витрати документально підтверджені та розподіляються між сторонами порівну.

Керуючись ст. 218, 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2016 року змінити в частині мотивування задоволення позову виключивши посилання на отримання позики для придбання квартири.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 3 789 грн.50 коп.

Рішення набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_8