АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7479/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1280/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
08 серпня 2017 року м. Полтава
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 8 серпня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 за безпідставністю.

У іншій частині позовних вимог до ОСОБА_3 - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вважаю рішення Апеляційного суду Полтавської області в частині залишення без змін рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_3 помилковим.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Судом першої інстанції встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №003/RP6, згідно з умовами якого останній отримав кредит на придбання двох квартир в розмірі 189225,00 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 13,50% і терміном погашення до 20.06.2012 року (а.с. 9-11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2016 року позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було повернуто позивачу у зв`язку з її непідсудністю Октябрському районному суду м. Полтави. Кінцевим терміном погашення кредиту є 20.06.2012 року, з огляду на що суд зазначив, що перебіг трирічного строку звернення до суду у зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань почався 21.06.2012 року та закінчився 21.06.2015 року, а позов до Київського районного суду м. Полтави позивачем було пред`явлено лише 28 грудня 2016 року.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду.

Вважаю, що висновки суду постановлені всупереч вимог матеріального та процесуального права, а позивачем наведені обґрунтовані докази поважності причин пропуску строку позовної давності звернення до суду.

У відповідності з правовою позицією висловленою ВСУ справі за № 6-2469цс16 Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення терміну дії кредитного договору - 21.06.2012 року , позивач в встановлені законом строки позовної давності 16.08.2013 року звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з вимогами про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

У відповідності з вимогами ЦПК України до повноважень судів відносить ся вирішення питання про відкриття провадження у справі , в тому числі вирішення питання про підсудність справи.

Якщо справа не підсудна відповідному суду місцевий суд постановляє ухвалу про повернення позивачу позову та роз'яснює право на звернення до належного суду.( ст. 115 ЦПК України)

Після прийняття справи до провадження суду заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2013 року позовні вимоги банку були задоволені.( а. с. 24)

13 березня 2014 року ухвалою суду в рішенні суду було виправлено описку ( а. с. 25)

23 травня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави скасував заочне рішення та повторно призначив справу до розгляду ( а. с. 26)

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року було скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави про відкриття провадження у справі та питання про відкриття провадження повторно направлено для вирішення до місцевого суду ( а. с. 27)

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від липня 2016 року позовну заяву повернуто банку та роз'яснено право звернення з позовом до Київського районного суду м. Полтави. ( а. с. 29)

До Київського районного суду м. Полтави банк звернувся з позовом 28 грудня 2016 року.

Таким чином вважаю, що зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску Банком строку позовної давності. ( про наявність підстав для поновлення строк позовної давності за таких обставин може свідчити і хвала ВСУ у справі № 6-895 цс 15).

Пропуск строк позовної давності банком мав місце не лише з вини банку, який пред'явив позов до неналежного суду , а й з інших обставин, зокрема неналежне з'ясування судами питання щодо підсудності справи.

Крім того банком без зволікань , в розумний строк було здійснено повторне звернення до суду.

Вважаю, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку позовної давності та поновлення цих строків повністю відповідатиме як судовій практиці так і практиці Європейського суду з прав людини та основоположних свобод.

Суддя : П.С. Абрамов

З оригіналом згідно

Суддя П.С.Абрамов