Справа № 496/4355/14-ц
Провадження № 2/496/110/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Ткаченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: П'ята Одеська державна нотаріальна контора, Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання заповіту та свідоцтв про право на спадщину недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку (а.с. т.2 а.с. 83-84), просить визнати недійсними: заповіт, посвідчений П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 22 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-1133, від ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ім'я ОСОБА_2; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 08.09.2014 року на ім'я ОСОБА_2 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 Біляївського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області та на грошові внески, які знаходяться на зберіганні у Філії № 10015/0423 Ощадбанку в с. Дачне Біляївського району Одеської області на рахунку № НОМЕР_1, у філії № 10015/0422 Ощадбанку в с. Усатове Біляївського району Одеської області на рахунку № НОМЕР_2.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька ОСОБА_3, померлого 06.03.2014 року він звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але йому було повідомлено, що в матеріалах спадкової справи знаходиться заповіт, посвідчений П»ятою одеською державною нотаріальною конторою 22 липня 2011 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-1133 від ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 Вважає, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У 2007 році батько переніс інсульт, у 2005 році переніс операцію з видалення катаракти ока. Вважає, що волевиявлення заповідача на час складання і посвідчення заповіту не відповідало його волі, так як батько на той час проживав разом з колишньою дружиною, ОСОБА_5, яка проти його волі проживала разом з з ним у його будинку, а він, будучи хворим, не міг цьому протистояти. Вона вчиняла психологічний тиск на батька. Вважає, що його права як спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 порушені, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали та пояснили, що батько позивача - ОСОБА_3 останні роки погано чув та бачив, телевізор дивився в окулярах на близькій відстані, з голосним звуком. Вважає, що за станом здоров'я він був не спроможний прочитати заповіт, або почути його зміст. Також вказують на ту обставину, що при посвідченні заповіту не були запрошені два незацікавлених свідка, виходячи з чого вважає, що заповіт посвідчений з порушенням вимог закону.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дідусь відповідачки ОСОБА_3 дійсно мав вади зору та слуху, але не був повністю глухим та сліпим. Він міг читати, дивився телевізор. Заповіт був складений за його волевиявленням, був прочитаний ним, підписаний. Вважає, що позов є необґрунтованим, а тому просила у його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб - П'ятої одеської державної нотаріальної контори та Біляївської районної державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явились, але від них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглянути без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть (т.1 а.с. 5).

22.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_3, яким він все своє майно заповідав ОСОБА_2 (т.1 а.с.30). Зі змісту заповіту вбачається, що він був до підписання прочитаний заповідачем уголос і ним же власноручно підписаний.

12.03.2014 року ОСОБА_2 звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом (т.1 а.с. 28), а 29.04.2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька звернувся ОСОБА_1 (т.1 а.с.38), що підтверджується матеріалами спадкової справи №94/2014, заведеної після смерті ОСОБА_3

07.05.2014 року державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповідачем складено заповіт на ім'я ОСОБА_2 (т.1 а.с.42).

08.09.2014 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області на підставі заповіту ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлому ОСОБА_3, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.68); на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.70), на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії №10015/0423 Ощадбанку в с. Дачне Біляївського району Одеської області на рахунку НОМЕР_3 і у філії №10015/0422 Ощадбанку в с. Усатове Біляївського району Одеської області на НОМЕР_4 (т.1 а.с.72) і на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії ТВБВ №10015/0597 Ощадбанку в м. Одеса на рахунках НОМЕР_5, НОМЕР_6,НОМЕР_7, НОМЕР_8 (т.1 а.с.75).

Згідно положень ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених Законом.

В ч.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених Законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Посилання позивача та його представника на ту обставину, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги щодо форми та посвідчення заповіту викладені в ст. ст. 1247-1248 ЦК України. При цьому ч.3 п.2 ст. 1248 цього Кодексу передбачено, що посвідчення заповіту нотаріусом має відбуватись при свідках, лише якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт.

З заповіту від 22.07.2011 року вбачається, що він був складений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним (т.1 а.с.30).

Згідно висновку посмертної судово-медичної експертизи №446 від 12.05.2015 року (т.1 а.с.174-180) станом на 2007 рік у ОСОБА_3 були наявні наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. з артеріальною гіпертензією, вестибуло-атактичний синдром, емоційно-мнестичні порушення; стан після гострого порушення мозкового кровообігу (26.06.2006 року) по ішемічному типу в вертебро-базилярному судинному басейні, двостороння хронічна сенсорна туговухість. В той же час офтальмологом було зафіксовано ангіослекроз (ангіопатія) сітчатки. Вся перерахована патологія є прогресуючою. Так патологія, як двостороння хронічна сенсорна туговухість викликає вираженні труднощі звукосприйняття. Ангіосклероз (ангіопатія) сітчатки - це патологічні склеротичні зміни судин сітчатки ока, які супроводжуються неминучими порушеннями зору. Патологія є прогресуючою, тому через декілька років (до 2011 року), безперечно, і зір, і слух у ОСОБА_3 ще більш погіршилися. Станом на 22.07.2011 року не міг самостійно прочитати текст заповіту, а також не міг чітко чути поставлені йому питання.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що бачились з ОСОБА_3 у 2008-2010 р.р.; він погано чув, носив окуляри, але користувався мобільним телефоном, сам ходив, хоча після інсульту йому було важко пересуватись.

Але суд не приймає вказаний висновок та пояснення вказаних свідків до уваги, оскільки вважає, що він суперечить іншим об'єктивним доказам, дослідженим у судовому засіданні та не відповідає обставинам, встановленим в судовому засіданні.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працювала лікарем-фізіотерапевтом в місцевій лікарні і до останніх днів життя лікувала ОСОБА_3 Він самостійно телефонував їй, спускався на І-й поверх та зустрічав її, коли вона приходила до нього додому. Завжди обговорював з нею новини, які бачив та чув по телевізору.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що знали ОСОБА_3 та спілкувалися з ним на протязі 15 років. Він сам себе обходив, ходив до магазину, в окулярах дивився телевізор; син (позивач) з ним не спілкувався. Також пояснили, що ОСОБА_3 був лежачий півтора-два тижні до смерті.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що товаришував з ОСОБА_3 протягом 50 років, за проханням ОСОБА_3 возив його до нотаріуса в м. Одеса складати заповіт на онуку, який він сам прочитав та підписав.

Свідок ОСОБА_5 та ОСОБА_13 (мати та сестра позивача) пояснили, що після перенесеного в 2006 році інсульту ОСОБА_3 погано пересувався, але мова, слух та зір були в нормі. Він сам ходив до магазину, в окулярах дивився телевізор, читав газети, користувався мобільним телефоном; сам готував документи для складання заповіту та разом з ОСОБА_12 їздив до нотаріуса.

Так, згідно листа «Інституту очних хвороб тканинної терапії ім. В.П.Філатова» № 01-1754 від 06.11.2014 року ОСОБА_3 з 01.01.2001 року по 31.12.2006 року з приводу амбулаторного або стаціонарного лікування до установи не звертався.

20.04.2005 року та 23.07.2005 року ОСОБА_3 видав довіреності на ім»я ОСОБА_14 (т.1 а.с. 54, 55), 18.02.2008 року - на ім'я ОСОБА_5 (а.с. 56), 21.06.2010 року - також на ім»я ОСОБА_14 (т.1 а.с. 57). Та обставина, що у вказаний період ОСОБА_3 особисто підписав довіреності, позивачем не оспорюється. Ця обставина, на думку суду, спростовує ту обставину, що ОСОБА_3 не бачив і не міг самостійно підписати заповіт у 2011 році.

У судовому засіданні жоден із допитаних свідків не підтвердив ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_3 мав такі вади зору та слуху, які б перешкоджали йому прочитати текст заповіту та сприйняти на слух його зміст або почути поставлені йому питання. Позивач також не заперечував проти того, що його батько не був повністю глухим та сліпим.

В матеріалах справи відсутня будь-яка медична документація щодо погіршення зору та слуху ОСОБА_3 після проходження ним курсу лікування у 2007 році до дня його смерті, в тому числі і станом на липень 2011 року, що також свідчить про те, що хвороба не прогресувала, а об'єктивних доказів того, що у 2011 році він не міг чути і бачити, суду не надано.

У судовому засіданні було досліджено відео та фото, надані відповідачкою, з яких вбачається, що в період, який був зафіксований на цих носіях інформації, з травня 2009 року по травень 2011 року ОСОБА_3 в окулярах пише, самостійно пересувається, виконує домашню роботу, спілкується з членами сім'ї (на електронних носіях зафіксовано дату їх створення, а тому у суду немає сумнівів щодо дати подій, які зафіксовані на цих носіях).

Суд вважає, що доводи позивача про те, що на момент підписання заповіту заповідач мав такі вади зору та слуху, які перешкоджали б йому прочитати та почути зміст заповіту, спростовуються сукупністю зібраних у справі доказів.

Крім того, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і та обставина, що волевиявлення ОСОБА_15 не було вільним, а заповіт було складено під тиском зі сторони його колишньої дружини ОСОБА_5 Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно з положеннями ст. 1233, ч.2 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Суд вважає, що заповіт ОСОБА_3 від 22.07.2011 року складений та посвідчений відповідно вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року, яка діяла на момент посвідчення заповіту, а тому підстав визнання заповіту нікчемним у розумінні ст. 1257 ЦК України не має. Виходячи з наведеного, відсутні і підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідачки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався на підтвердження своїх вимог і заперечень, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 1216-1217, 1223, 1224, 1247-1248, 1257, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: П'ята Одеська державна нотаріальна контора, Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсними заповіту від 22 липня 2011 року, та свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 08 вересня 2014 року, виданих державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Шевченко Ю.А. на ім'я ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: Трушина О.І.