Єдиний унікальний номер 725/4486/16-ц
Номер провадження 2/725/932/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради, треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області, ОСОБА_5, про визнання права власності на самовільно реконструйовану квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказували, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Дана квартира розташована на земельній ділянці площею 0,0562 га, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

З метою покращення житлових умов для сім'ї, так як їх син є інвалідом II групи і відповідно потребував покращених умов для проживання, ними було виконане перепланування квартири №1 будинку №18 з добудовою, на підставі необхідного пакету документів, зокрема рішення Першотравневого райвиконкому від 22.12.1999 року №141/14, проектної документації, погодженої в установленому порядку та дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт №29 від 20.04.2000 року виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, відповідно до мирової угоди затвердженої ухвалою Першотравневого районного суду від 13.06.2014 року сусідка ОСОБА_5 погодилась із збереженням конструктивної цілісності самочинно добудованих до їх квартири веранди, комори, надбудови другого поверху та сараю в глибині двору.

Також зазначали, що до проведеної реконструкції, їх квартира АДРЕСА_1, складалася із 2-х кімнат площею 26,1 кв.м. кухні площею 5,3 кв.м., мансардного приміщення площею 18,3 кв.м., а після проведення відповідних робіт загальна площа квартири № 1 буд. № 18 становить 1 78,00/174,60 кв.м. (в тому числі житлова - 119,90 кв.м.). Дана квартира розташована в підвалі, на першому та мансардному поверхах І поверхового будинку та складається з 7 кімнат, у тому числі 1-ша кімната -17,00 кв.м., 2-га кімната 9,60 кв.м., 3-тя кімната - 12,30 кв.м., 4-та кімната -12,90 кв.м., 5-та кімната - 14,90 кв.м., 6-та кімната - 10,70 кв.м., 7-ма кімната 14,70 кв.м., кухні площею 9,10 кв., кухні площею 10,40 кв.м., вбиральні площею 0,60 кв.м., вбиральні площею 2,20 кв.м., ванної площею 2,50 кв.м., душова площею 1,30 кв.м. санвузла площею 6,60 кв.м., коридору площею 3,50 кв.м., коридору площею 7,90 кв.м., веранди площею 8,70 кв.м., веранди площею 14,40 кв.м., веранди площею 4,40 кв.м., комори площею 0,60 кв.м., підвалу площею - 8,90 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 4,80 кв.м. Таким чином, до перепланування квартири її загальна площа становила 33,43 кв.м., а на даний час загальна площа складає 178,00 кв.м./174,60 кв.м.

Крім того вказували, що у 2005 році за здійснену добудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1 без оформлення права на виконання будівельних робіт їх було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, який був ними сплачений.

Разом з тим, самочинне переобладнання квартири АДРЕСА_1, здійснено з дотриманням державних будівельних, санітарних, пожежних норм та правил, без порушення прав та інтересів третіх осіб.

Крім того, згідно технічного висновку при візуальному огляді основних конструктивних елементів та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 та матеріалів технічного огляду встановлено наступне: оглянута будівля та літня кухня не мають ушкоджень та деформацій несумісних з їх подальшою експлуатацією. Приміщення квартири знаходяться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому. Інженерні мережі знаходяться в задовільному стані. Квартира АДРЕСА_1 придатна для експлуатації в якості житла.

Ураховуючи технічний висновок експерта, а також те, що на даний час порядок введення та прийняття в експлуатацію самовільно перепланованих (реконструйованих, переобладнаних) квартири не розроблений та не затверджений, у зв'язку з чим вони позбавлені права підтвердити своє право власності на переплановану та реконструйовану квартиру в адміністративному, позасудовому порядку, а тому змушені звернутись для захисту своїх прав, шляхом визнання права власності на квартиру в судовому порядку.

Вказували, що вони фактично використовують вказану квартиру, як дві окремі квартири 1 та 1 а й відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить квартира під №1, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під №1а, а саме: до квартири №1 належать наступні приміщення згідно плану будинку позначеному у технічному паспорті під літ. «А»: перший поверх: коридор 1-3 пл. 4,4 кв.м.; санвузол 1-4 пл. 3,5 кв.м., 1-5 пл. 0,6 кв.м., 1-6 пл. 2,5 кв.м.; кімната 1-7 пл. 17,0 кв.м.; кімната 1-8 пл. 9,1 кв.м.; кімната 1-16 пл. 12,9 кв.м.; коридор 1-13 пл. 7,9 кв.м.; туалет 1-12 пл.2,2 кв.м.; душова 1-11 пл. 1,30 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, уточнивши заявлені вимоги, просили визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 право власності на самочинно реконструйоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 з переплануванням і надбудовою другого поверху, загальною площею 178,00 кв.м. (в тому числі житловою 119,90 кв.м.), яка складається із 7 кімнат житловою площею 51,80 кв.м., загальною площею 109,60 кв.м., га першому поверсі: у тому числі 1-а кімната 17,00 кв.м., 2-а кімната 12,90 кв.м., 3-я кімната 12,90 кв.м., 4-а кімната 9,60 кв.м., коридор 3,50 кв.м., коридор 7,90 кв.м., кухні площею 10,40 кв.м., кухні 9,10 кв.м., вбиральні 0,60 кв.м., вбиральні 2,20 кв.м., санвузлу площею 6,60 кв.м., ванни 2,50 кв.м., душевою 1,30 кв.м., комора 0,60 кв.м., веранди 8,70 кв.м., веранди 4,40 кв.м. та мансарди загальною площею 59,50 кв.м. (в тому числі житловою 40,30 кв.м.), яка складається з 3 житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната 14,90 кв.м., 2-а кімната 14,70 кв.м., 3-а кімната 10,70 кв.м., веранда 14,40 кв.м., балкон 4,0 кв.м. та сарай літ. «В» та літня кухня літ «Д».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився та не повідомив про причини свого неприбуття.

Третя особа ОСОБА_5 та її представник проти задоволення позову заперечували, вказуючи на те, що здійснене позивачами самочинна реконструкція квартири з добудовою порушує її права, зокрема право на користування частиною земельної ділянки, яка є спільною сумісною власністю та порядок її користування не визначено, а також позивачами наявне у будинку горище, яке є спільною сумісною власністю усіх власників будинку, є допоміжним приміщенням, переобладнано на мансарду без її згоди, чим порушено її право на користування вказаним горищем.

Представник Інспекції архітектурно-будівельного контролю в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положеннями ст.ст. 3,4,10,11,60 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1994 року (а.с. 16).

Дана квартира розташована у двоквартирному будинку, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0562 га, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 17-18). При цьому, частки кожного їз співвласників земельної ділянки не визначені, а також між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, що не заперечується й поясненнями самих сторін.

З метою покращення житлових умов для сім'ї, так як один із позивачів є інвалідом II групи і відповідно потребував покращених умов для проживання, позивачами було виконане перепланування квартири №1 будинку №18 з добудовою.

При цьому, до перепланування загальна площа квартири позивачів становила 33,43 кв.м., а на даний час - складає 178,00 кв.м./174,60 кв.м., (в тому числі житлова - 119,90 кв.м.). Зокрема, після проведеного перепланування квартира позивачів розташована в підвалі, на першому та мансардному поверхах І поверхового будинку та складається з 7 кімнат, у тому числі 1-ша кімната -17,00 кв.м., 2-га кімната 9,60 кв.м., 3-тя кімната - 12,30 кв.м., 4-та кімната -12,90 кв.м., 5-та кімната - 14,90 кв.м., 6-та кімната - 10,70 кв.м., 7-ма кімната 14,70 кв.м., кухні площею 9,10 кв., кухні площею 10,40 кв.м., вбиральні площею 0,60 кв.м., вбиральні площею 2,20 кв.м., ванної площею 2,50 кв.м., душова площею 1,30 кв.м. санвузла площею 6,60 кв.м., коридору площею 3,50 кв.м., коридору площею 7,90 кв.м., веранди площею 8,70 кв.м., веранди площею 14,40 кв.м., веранди площею 4,40 кв.м., комори площею 0,60 кв.м., підвалу площею - 8,90 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 4,80 кв.м.

Крім того, позивачами також було здійснено без отримання відповідних дозволів та розроблення документації добудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із чим у 2005 році за здійснення такого будівництва, зокрема без оформлення права на виконання будівельних робіт їх було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 35-37).

Також з матеріалів справи убачається, що самочинне переобладнання квартири АДРЕСА_1, здійснено з дотриманням державних будівельних, санітарних, пожежних норм та правил, без порушення прав та інтересів третіх осіб, що підтверджено технічним висновком, згідно якого при візуальному огляді основних конструктивних елементів та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 та матеріалів технічного огляду встановлено наступне: оглянута будівля та літня кухня не мають ушкоджень та деформацій несумісних з їх подальшою експлуатацією. Приміщення квартири знаходяться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому. Інженерні мережі знаходяться в задовільному стані. Квартира АДРЕСА_1 придатна для експлуатації в якості житла (а.с. 27-34).

Зокрема, звертаючись до суду позивачі вказуючи на те, що на даний час порядок введення та прийняття в експлуатацію самовільно перепланованих (реконструйованих, переобладнаних) квартири не розроблений та не затверджений й відповідно вони позбавлені права підтвердити своє право власності на переплановану та реконструйовану квартиру в адміністративному, позасудовому порядку, просили визнати за ними право власності на спірну квартиру в судовому порядку.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, зі змісту вищевказаної статті убачається, що визнаючи право власника на здійснення ремонту та переобладнання приміщення з метою поліпшення його благоустрою, закон не передбачає погодження на проведення ремонту та перепланування квартири. Разом з тим закон встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших співвласників житлового приміщення і не завдадуть шкоди технічному стану та умовам експлуатації будівлі.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 141/14 від 22 грудня 1999 року ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення будівельних робіт з перепланування належної їй на праві власності квартири із здійсненням добудови, після проведення яких квартира повинна складатися з трьох житлових кімнат площею 17,9 кв.м., 17, 0 кв.м., 14,5 кв.м, кухні 12,3 кв.м, холу 10,3 кв. м., ванної кімнати 3,3 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., комори 0,7 кв.м та веранди 7,2 кв.м. На підставі цього дозволу позивачем було розроблено робочий проект на виконання відповідних будівельних робіт та одержано дозвіл (а.с. 182).

Разом з тим, окрім виконання будівельних робіт, на які позивачі мали відповідний дозвіл, ними самочинно було проведено будівництво надбудови над квартирою (мансарди площею 59,50 кв.м.) без відповідного дозволу, а також прибудову до квартири на земельній ділянці, яка є спільною сумісною власністю позивачів та ОСОБА_5 (веранди площею 8,70 кв.м. та 4,40 кв.м) та будівництво літньої кухні, які є приналежністю до основної речі, що не заперечується поясненнями самого позивача ОСОБА_1

Так, відповідно до п. 13 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що у випадку, коли квартира в будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини при будинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил ст. 376 ЦК України.

Крім того, у п. 16 даної постанови також вказано й про те, що позов особи, яка самочинного збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати, зокрема положення ст. 376 ЦК України, якою врегульовано питання самочинного будівництва та його наслідків.

Зокрема, відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Також слід звернути увагу й на те, що у справі № 6-130цс13 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 04.12.2013р., згідно з якою роз'яснив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

За правилами ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Також слід зазначити, що за змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-2710цс15 Верховний Суд України в своїй постанові від 16.12.2015р. вказав, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки.

При цьому, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Умовами визнання є надання земельної ділянки під самочинно збудований об'єкт, відсутність заперечень власника (користувача) земельної ділянки, відсутність порушень прав третіх осіб, а також відповідність збудованого об'єкта державним будівельним нормам і правилам.

Разом з тим, позивачами в розумінні положень ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що здійснена ними добудова до квартири, а також збудована літня кухня, які побудовані на земельній ділянці, що є спільною сумісною власністю позивачів та ОСОБА_5 не порушує права інших осіб, зокрема права іншого співвласника, а навпаки наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт того, що здійснене спірне будівництво порушує права ОСОБА_5, яка його не визнає, та з приводу даного будівництва неодноразово виникали конфлікті ситуації між співвласниками будинку, позивачами та ОСОБА_5, яка неодноразово зверталася із різними скаргами та позовами щодо знесення даного будівництва. Крім того, ОСОБА_5 в ході судового розгляду даної справи категорично заперечувала проти визнання за позивачами права власності на спірне реконструйоване нерухоме майно, вказуючи на те, що здійснена добудова порушує її права як співвласника земельної ділянкою, та між сторонами згоди щодо добровільного встановлення порядку користування земельною ділянкою не досягнуто.

Таким чином, вищевказане безперечно свідчить про порушення прав третіх осіб, оскільки з приводу здійсненої прибудови суду наявні постійні конфлікти і спори між співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною 2 статті 382 ЦК встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Крім того, згідно правової позицій щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004, констатовано, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України,розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до пункту 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва: для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків:перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу або влаштування перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень.

Разом з тим, як установлено судом та не заперечується сторонами, позивачами без отримання відповідного дозволу, а також згоди іншого співвласника будинку - ОСОБА_5, було здійснено будівництво надбудови до квартири (мансарди), за рахунок горища будинку, яке належить до категорії приміщень загального користування усіх власників квартир у будинку та є спільною сумісною власністю.

За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, а також виходячи з того, що проведена позивачами реконструкція (перепланування) спірної квартири із добудовою та надбудовою, які є приналежні до основної речі, здійснено без відновного дозволу, а також порушує прав інших осіб - співвласників житлового будинку та земельної ділянки, суд приходить до висновку, що підстави для визнання права власності на реконструйовану вищевказану квартиру відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 376 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради, треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області, ОСОБА_5, про визнання права власності на самовільно реконструйовану квартиру - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало