Справа №591/4926/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/830/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 11 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Сумська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, ОСОБА_3

про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду з позовом і свої уточнені позовні вимоги мотивував тим, що він з відповідачем були співвласниками будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 1821кв.м. Частка позивача ОСОБА_4 у будинку складала 59/100, відповідача ОСОБА_5 - 41/100. Будинок з господарськими будівлями і спорудами вони поділили, але щодо порядку користування земельною ділянкою згоди не дійшли, а тому позивач просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою згідно 1 варіанту висновку №28 земельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Сукаленко С.В.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 11 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згідно 1/першого/ варіанту висновку земельної-технічної експертизи від 05 грудня 2016 року №28, складеного судовим експертом Сукаленко С.В., виділивши в окреме користування власнику буд.АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - земельну ділянку площею - 1074 кв.м. /на додатку №1 арк.1 до висновку експертизи - «Схема земельної ділянки 1 Варіант» показано зеленим кольором/, власнику АДРЕСА_2 ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 747 кв.м. /на додатку №1 арк.1 до висновку експертизи - «Схема земельної ділянки 1 Варіант» показано жовтим кольором»/.

В апеляційній скарзі 3-тя особа ОСОБА_3, яка не заявляє самостійних позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлена площа земельної ділянки, її межі та підстави перебування у сторін у справі спірної земельної ділянки. Крім того, в матеріалах інвентарної справи на будинок знаходиться проект забудови земельної ділянки, в якому абрис земельної ділянки не збігається зі схемою земельної ділянки, що додана до висновку земельно-технічної експертизи. Зазначає, що на підставі рішення міськради ним розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність, а тому суд, прийнявши оскаржуване рішення, встановив порядок користування земельною ділянкоюна частину якої розпочато процедуру приватизації на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яким йому як учаснику АТО було виділено у власність земельну ділянку чим порушені права та законні інтереси.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення представника позивача, думку представників відповідачів, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що сторони у справі є користувачами земельної ділянки площею 1821 кв.м. розташованої за адресою АДРЕСА_1, між ними існує спір з приводу порядку користування нею, а тому необхідно встановити порядок користування відповідно до їх часток у справі спільної часткової власності на домоволодіння. Крім того, місцевий суд вважав, що 3-тя особа у справі ОСОБА_3 не навів належних доказів на підтвердження того, що спір, що виник між сторонами стосується його прав та законних інтересів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка щодо якої існує спір між сторонами стосується земельної ділянки на яку претендує ОСОБА_3, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина вбачається з матеріалів інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1, що згідно акту від 8 січня 1950 року при огляді домоволодіння розташованого в АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 1861,2 кв.м. власницею даного домоволодіння є ОСОБА_7 і на підстав цього акту було встановлено, що домоволодіння підлягає реєстрації за даною особою. Вподальшому, рішенням виконкому Сумської міської ради депутатів трудящих від 08.04.1950 року №364 було визнано за ОСОБА_7 право власності на це домоволодіння і їй було видано свідоцтво про право власності на це майно та видане свідоцтво про право власності (т.1, а.с.228-231).

У подальшому ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане 27.05.1953 року бюро ЗАГС м. Суми (т.1, а.с.232).

З довідки Сумського міськкомунхозу від 05.06.1959 року №724 слідує, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих частина земельної ділянки по АДРЕСА_4 що перебуває в користуванні ОСОБА_7 була вилучена, а саме площею 200 кв.м. (т.1, а.с.233).

З протоколу № 8 виконавчого комітету Сумського міської ради депутатів трудящих від 26 березня 1959 року вбачається, що у зв'язку з виділенням земельних ділянок під будівництво індивідуальних будинків було вирішено продовжити АДРЕСА_4 згідно проекту планування вулиці за рахунок садиби по АДРЕСА_4 гр. ОСОБА_7, відрізається смуга шириною 2,5 м. площею 221 кв.м. і залишається в користуванні 1800 кв.м., інша ширина вулиці за рахунок міського земельного фонду. Загальна ширина улиці 6 метрів (т.1, а.с.224-226).

Таким чином з інвентарної справи на домоволодіння вбачається, що нумерація будинку протягом певного часу змінювалась, але рішення органу місцевого самоврядування щодо цього відсутні.

28.02.1986 року ОСОБА_7 продала 41/100 частину будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських та побутових будівель відповідачу ОСОБА_5 У договорі купівлі-продажу, посвідченому Першою Сумською державною нотаріальною конторою, зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 1821кв.м. (т.1, а.с.234-235).

Вподальшому відповідно до договору купівлі-продажу від 5 серпня 1986 року ОСОБА_7 продала 59/100 частин будинку з відповідними частками надвірних господарських та побутових будівель розташованих за адресою АДРЕСА_1 що розташована на земельній ділянці площею 1821 кв.м. ОСОБА_9 (т.1, а.с. 236-237). Вподальшому, дану частку будинку успадкував син ОСОБА_9 - ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 червня 2007 року (т.1, а.с.239).

Після оформлення свого права власності на частину будинку, за договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 3 липня 2007 року ОСОБА_10 продав 59/100 частин житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (т.1, а.с.241). В зазначеному договорі відсутнє посилання на розмір земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості.

7 липня 2016 року співвласники домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 уклали нотаріально посвідчений договір про поділ об'єктів нерухомого майна на два окремих об'єкта з припиненням спільної часткової власності, а рішенням виконкому Сумської міської ради від 16.08.2016 року № 460 було присвоєно домоволодінню належному на праві власності ОСОБА_5 АДРЕСА_1

Таким чином, на день звернення з позовом до суду сторони вже були власниками окремих об'єктів нерухомості: ОСОБА_4 - будинку по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 - по АДРЕСА_1

Під час слухання справи у суді першої інстанції до суду звернувся із заявою ОСОБА_3 і просив залучити його до участі у справі в якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вважав, що рішення у справі може вплинути на його першочергове право на отримання у власність земельної ділянки.

Свою заяву мотивував тим, що на підставі рішення Сумської міської ради від 27 квітня 2016 року № 647-МР йому, як учаснику АТО, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0900 га, яка розташована в АДРЕСА_1 а тому вважав, що спір між сторонами у справі з приводу користування земельною ділянкою стосується земельної ділянки, яка передбачена для відведення йому у власність.

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 прийшов до висновку, що права ОСОБА_3 даним рішенням не зачіпаються, оскільки він не набув права володіння, користування або розпорядження жодною земельною ділянкою яка б межувала або накладалась на спірну земельну ділянку сторін у справі.

Колегія судді погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (ч.1 ст.83 ЗК України).

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (ст.118 ЗК України).

Статтями 125-126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегією суддів встановлено, що спірна земельна ділянка, порядок користування якою просить встановити позивач у справі, відноситься до земель комунальної власності і земельна ділянка на яку 3-й особі ОСОБА_3 надано рішенням міської ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою також відноситься до земель комунальної власності, в той же час ним не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка на яку йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою і яка розташована біля АДРЕСА_1 є частиною земельної ділянки порядок користування якою просить встановити позивач у справі.

Наданий ним Ситуаційний план з позначенням земельної ділянки, на розроблення проекту землеустрою якої йому рішенням міськради надано дозвіл, також не може беззаперечно свідчити про те, що ця земельна ділянка накладається на спірну земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції у судовому засіданні роз'яснив представнику апелянта положення ст.ст.10, 60 ЦК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України попередив представника про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Проте представник апелянта не заявив клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи з метою визначення меж спірної земельної ділянки та земельної ділянки дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої надано рішенням міськради ОСОБА_3 та накладення цих земельних ділянок, оскільки вважав таке клопотання недоцільним.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апелянт не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуване рішення місцевого суду зачіпає його права та інтереси на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,0900 га розташовану по АДРЕСА_1 на яку йому рішенням міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на підтримання представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_11 та представником Сумської міської ради - Стегній А.В. доводів апеляційної скарги, ні відповідач, яка користується спірною земельною ділянкою, ні Сумська міська рада, що здійснює право комунальної власності від імені територіальної громади в порядку передбаченому ЦПК України, не оскаржили рішення місцевого суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виходячи з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження порушення оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів 3-ї особи у справі ОСОБА_3, рішення місцевого суду скасуванню не підлягає, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 11 квітня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -