У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Карпенко С.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Харківська міська рада, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням; за зустрічною позовною заявою ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначав, що 11 жовтня 1991 року він отримав чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та є її основним наймачем. У цій квартирі зареєстрований він, його колишня дружина ОСОБА_7, їхня дочка ОСОБА_8 Спільне життя з дружиною не склалося, відповідачі у 2009 році зібрали свої речі та пішли з квартири. З того часу стосунки сторони не підтримують, відповідачі житловою площею не користуються, комунальні платежі не сплачують, їхніх речей у квартирі не має. У 2012 році він розірвав шлюб з ОСОБА_7.

Просив на підставі ст. 71 ЖК України визнати ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

У липні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 подали до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні ним, вселення, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Вимоги мотивували тим, що були відсутні за адресою реєстрації з поважних причин, а саме: хвороба літньої тітки та матері, необхідність постійного догляду за ними, а також введення їх в оману ОСОБА_6 щодо неможливості проживання у квартирі внаслідок проведення в ній ремонтних робіт.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_6 надати ОСОБА_7, ОСОБА_8 комплект ключів від тамбуру та вхідних дверей до квартири за вказаною адресою для виготовлення дублікатів ключів. Вселено ОСОБА_7, ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1. Знято ОСОБА_9 з реєстраційного обліку з вказаної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року скасовано у частині зняття ОСОБА_9 з реєстраційного обліку зі спірної квартири та у цій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, керувався тим, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 були тимчасово відсутні за місцем постійної реєстрації у спірній квартирі з поважних причин. ОСОБА_6 своїми діями (зміна ключів від тамбуру та вхідних дверей до квартири) чинить перешкоди ОСОБА_7, ОСОБА_8. у користуванні квартирою. Крім того, у порушення ст. 65 ЖК України ОСОБА_6 без згоди на те ОСОБА_7, ОСОБА_8 вселив та зареєстрував у спірній квартирі ОСОБА_9

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_9 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, керувався тим, що рішення про виселення ОСОБА_9 є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку.

З такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 11 жовтня 1991 року Виконавчим комітетом Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова ОСОБА_6 видано ордер на житлове приміщення № 119834 на склад сім'ї з чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, син ОСОБА_10) на право заняття житлового приміщення, яке складається з чотирьох кімнат квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації місця проживання від 06 серпня 2012 року у спірній квартирі зареєстровані та проживають такі особи: ОСОБА_6 - з 09 лютого 1994 року, ОСОБА_7 - з 09 лютого 1994 року, ОСОБА_8 - з 20 вересня 1994 року (а. с. 5).

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 7).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутніми з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймачем, а в разі спору судом.

Частиною 1 статті 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що відповідачі за первісним позовом були тимчасово відсутні за місцем постійної реєстрації у спірній квартирі з поважних причин, оскільки вимушені були постійно доглядати хворих тітку, а потім і матір ОСОБА_7, які проживали за іншою адресою. Після смерті 10 липня 2016 року та поховання матері ОСОБА_7 - ОСОБА_11 відповідачі повернулись до квартири АДРЕСА_1 з наміром проживати та користуватися нею, проте не змогли увійти до квартири через те, що позивач змінив замки до вхідних дверей. Доводи позивача про те, що ОСОБА_8 не є дочкою ОСОБА_6, у встановленому законом порядку позивачем не підтверджені.

Таким чином, суди правильно відмовили у задоволенні позову ОСОБА_6 та задовольнили зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Разом з тим при розгляді справи і ухваленні рішення про виселення ОСОБА_9 суди не з'ясували, який її правовий статус щодо вказаної житлової нерухомості та чи необхідна була згода ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на її вселення і проживання.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що на час ухвалення судових рішень спірна квартира була приватизована ОСОБА_6 та подарована ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 05 жовтня 2015 року (а. с. 6, т. 2).

За таких обставин суди у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України при ухваленні рішення зазначене не врахували, дійшли передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення ОСОБА_9, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про виселення скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко
С.О. Карпенко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак