Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 319/385/17 Головуючий у 1 інстанції: Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц /778/3036/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

В позові зазначав, що з 24.04.1981р. по 27.04.2002р. перебував у шлюбі з ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу протягом 14 років між ними продовжували існувати фактичні сімейні відносини, він постійно проживав в одному будинку з відповідачем, вони вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, сплачували рахунки за комунальними платежами, придбавали предмети домашнього вжитку та інше майно, яке спільно використовували. Так, за період проживання без шлюбу ними було придбане майно: телевізор «Samsung» вартістю 5000 грн. (2009 р.), холодильник «Норд» вартістю 2800 грн. (2003 р.), морозильна камера вартістю 3500 грн. (2009 р.), кормоприготувач КП 50 вартістю 1500 грн. (2006 р.), автомобілі «RENAULT KANGOO» вартістю 160000 грн. (2006 р.) та «DAEWOO MATIZ» вартістю 96000 грн. (2009 р.). Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без шлюбу у період з 27 квітня 2002 року по 31 березня 2017 року та визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 червня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для її вирішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А згідно висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 08.06.2016 року у справі 6-2253цс15 проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 24 квітня 1981 року по 27 квітня 2002 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.04.1981р., виданим міським відділом РАГС м. Запоріжжя.

27 квітня 2002 року шлюб між сторонами розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видане Куйбишевським райвідділом РАГС Запорізької області.

ОСОБА_2 в позові вказував, що після розірвання шлюбу вони продовжують проживати разом у будинку відповідача однією сім»єю, тому фактично шлюбно-сімейні відносини між ними не припинялись до 31 березня 2017р.

На підтвердження вказаного факту позивач надав: довідку про склад зареєстрованих у

житловому приміщенні осіб від 31.03.2017р. № 2405, видану виконкомом Більмацької сели-

щної ради, згідно якої за адресою: АДРЕСА_2 до складу зареєстрованих входять позивач та відповідач; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 03.09.2016р., згідно якого власником легкового автомобіля «Renault Kangoo» зареєстрована відповідач; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 03.09.2016р., згідно якої власником легкового автомобіля «Daewoo Matiz» зареєстрована ОСОБА_5; рахунки від 31.10.2013р., 02.12.2015р., 02.02.2016р., виписані на ім»я ОСОБА_2 Куйбишевським РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» для оплати вартості електроенергії за адресою АДРЕСА_1; поліс № АЕ/2868272 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.03.2015р., згідно якого страхування автомобіля «Renault Kangoo» здійснював позивач, а також акт виконаних робіт від 05.04.2017р., згідно якого позивачем протягом 2012-2016рр. із ЗОД ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» укладались поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; копію посвідчення № НОМЕР_5 про призначення позивачу пенсії у зв'язку з інвалідністю та довідки Пологівського Об'єднаного УПФУ про виплату позивачу пенсії у період з 01.01.2006р. по 30.04.2017р.

Судом в ході розгляду справи також були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Проаналізувавши вказані докази у їх сукупності, суд зробив висновок про те, що позивачем не доведено ведення з відповідачем спільного господарства, наявність спільних витрат та факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому відсутні підстави для встановлення такого факту та визнання придбаного після розірвання офіційного шлюбу у квітня 2002р. майна спільною сумісною власністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд дав невірну оцінку зібраним у справі доказам.

Позивач наголошує на тому, що був зареєстрований у належному на праві власності ОСОБА_4 будинку за адресою: АДРЕСА_1, що доводить факт проживання однією сім»є з відповідачем.

Проте з копії паспорта ОСОБА_2, оригінал якого був оглянутий у судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що у вказаному будинку він був зареєстрований з 18.11.2010р., а до цього часу з 02.06.1997р. був зареєстрований разом з відповідачем у іншому будинку - АДРЕСА_3

Відповідач пояснювала, що позивач не має свого власного житла, тому був зареєстрований разом з нею у будинку АДРЕСА_4, потім за місцем мешкання її матері - в будинку АДРЕСА_5, але це жодним чином не вказує на те, що він після квітня 2002 р. мешкав у її будинку як член її сім»ї - чоловік.

З пояснень сторін слідує, що ОСОБА_2 для проживання у будинку була виділена одна кімната, яку він і займав, та де знаходились його речі.

Отже, оскільки позивач не має свого житла, а як за час шлюбу, так і після його розірвання проживає в одному будинку з відповідачем, цей факт не свідчить сам по собі про наявність сімейних відносин з власником будинку ОСОБА_4 після розірвання шлюбу.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що наявність між ними з ОСОБА_4 сім»ї підтверджується довідкою про склад сім»ї № 2405 від 31.03.2017р., але вказана довідка лише має стандартну форму і назву «Довідка про склад сім»ї, зареєстрованих у житловому приміщенні», але факту наявності сімейних відносин не встановлює, а лише надає відомості про зареєстрованих за вказаною адресою осіб ( а.с. 9).

Також спростовується наявність шлюбно-сімейних відносин між сторонами до 31 березня 2017р. неодноразовими зверненнями ОСОБА_4 до правоохоронних органів з заявами на поведінку позивача ( а.с. 24, 25).

Дійсно, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснювали, що не знали про те, що сторони розлучились. І ці покази позивач розцінює як такі, що підтверджують наявність між ним та відповідачем шлюбних відносин.

Проте, як слідує зі змісту пояснень вказаних свідків, такі висновки вони зробили у зв»язку з тим, що сторони продовжили мешкати в одному будинку та свідки як сусіди бачили, що вони порались у одному городі та тримали і доглядали свиней.

Але вказані покази підтверджують лише спільну працю по господарству.

Між тим, ОСОБА_4 надавала пояснення, що за всі роботи по господарству: ремонт будинку, обробляння городу, вирощування свиней, які виконував позивач, вона здійснювала йому оплату, а отримані кошти позивач витрачав на свій розсуд, тому спільного бюджету у них не було з часу офіційного припинення шлюбу.

Цих доводів відповідача позивач не спростував. Натомість, в судовому засіданні апеляційного суду під час відповідей на запитання колегії ОСОБА_2 навіть підтвердив, що спільного бюджету у них з відповідачем вже давно не існує, що зафіксовано технічним записом судового засідання.

ОСОБА_4 також пояснювала, що у них з квітня 2002р. з позивачем не мається стосунків, притаманних подружжю, не мається обопільних обов»язків, та кожен сам на свій розсуд витрачає свої доходи, а тому все майно, яке позивач вважає спільним, є її особистим майном, яке придбано нею за особисті кошти та за кошти її матері, яка отримувала пенсію та орендну плату за передану в оренду земельну ділянку, а автомобілі придбані, зокрема, за кошти, виручені від продажу іншого ТЗ, належного її матері, та за позичені нею у кредит в банку.

Вказані обставини підтверджуються: відомостями про доходи сторін у справі ( а.с. 34, 46-57), договором оренди земельної ділянки та довідкою про нараховану орендну плату ( а.с. 60, 107), довідками про пенсію ОСОБА_10 ( а.с. 77-85), довіреністю про розпорядження ТЗ ( а.с. 108), довідкою банку ( а.с. 125).

При цьому, жоден з допитаних свідків не мав уяви про дійсні взаємини між сторонами, крім їх господарювання на городі та вирощування свиней деякий час, а також про джерело доходів для купівлі визначеного позивачем як сумісного майна. Та сам позивач не надав доказів, що сплачував кредит, взятий відповідачем на придбання автомобілю «RENAULT KANGOO», а також надавав кошти на придбання автомобілю «DAEWOO MATIZ».

Зважаючи на вказане, суд дійшов правильного висновки, що ті докази, на які посилається позивач, не доводять факту проживання сторін у справі однією сім»єю без реєстрації шлюбу, що надавало б підстави для застосування ст. 74 СК України до виниклих між ними відносин.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки тих доказів, які зібрані судом, але для цього відсутні підставі, оскільки суд належним чином, повно та ретельно дослідив і оцінив їх, та на цьому підґрунті зробив вірні висновки про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Тому колегія вважає, що у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.