Справа № 303/6026/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ФАЗИКОШ Г.В.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2017 року, -

встановила:

ОСОБА_1 06.10.2016 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, мотивував його наступним. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2016 розподілено в натурі житловий будинок № 218 в с. Червеньові Мукачівського району, що був побудований під час шлюбу із ОСОБА_2

Позивачу було виділено: приміщення будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-2 кухня площею 18 кв. м, 1-3 їдальня площею 17,6 кв. м, приміщення першого поверху: 1-8 кухня площею 18 кв. м, 1-9 житлова кімната площею 17,6 кв. м.

Відповідачу ОСОБА_2 було виділено: приміщення будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-4 підсобне приміщення площею 17,5 кв. м, 1-5 підсобне приміщення площею 12,2 кв. м, 1-6 кухня площею 12,3 кв. м, перший поверх: 1-10 гостинна площею 17,5 кв. м, 1-12 гостинна площею 6,5 кв. м, 1-14 комора площею 3,9 кв. м. Приміщення 1-1 коридору площею 5,9 кв. м на цокольному поверсі, 1-7 коридору площею 6,3 кв. м, 1-11 холу площею 9,5 кв. м і ванної кімнати площе. 3,7 кв. м були залишені в спільному користуванні.

Попри це, відповідачі зайняли житлові кімнати, що належать позивачу, і не бажають їх звільняти, а йому пропонують перейти до тих кімнат, що були виділені ОСОБА_2 Тим часом, позивач бажає реалізувати своє право власності на будинок відповідно до закону та рішення суду, що набрало законної сили, але не може цього зробити, оскільки відповідачі своїми діями йому перешкоджають.

Посилаючись на ці обставини, на норми закону щодо захисту права власності, позивач ОСОБА_1 просив:

усунути йому перешкоди в користуванні житловими приміщеннями у будинку № 218 «б» у с. Червеньово Мукачівського району шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 із житлових приміщень, які були виділені позивачу рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2016, а саме: із приміщень будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-2 кухні площею 18 кв. м, 1-3 їдальні площею 17,6 кв. м, із приміщень першого поверху: 1-8 кухні площею 18 кв. м, 1-9 житлової кімнати площею 17,6 кв. м;

вселити відповідачів у житлові приміщення, які судовим рішенням від 05.04.2016 були виділені ОСОБА_2, а саме: у приміщення будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-4 підсобне приміщення площею 17,5 кв. м, 1-5 підсобне приміщення площею 12,2 кв. м, 1-6 кухню площею 12,3 кв. м, перший поверх: 1-10 гостинну площею 17,5 кв. м, 1-12 гостинну площею 6,5 кв. м, 1-14 комору площею 3,9 кв. м.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.01.2017 позов задоволено частково: усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловими приміщеннями у будинку № 218 «б» у с. Червеньово Мукачівського району шляхом виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_4 із житлових приміщень, які були виділені позивачу рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2016, а саме: із приміщень будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-2 кухні площею 18 кв. м, 1-3 їдальні площею 17,6 кв. м, із приміщень першого поверху: 1-8 кухні площею 18 кв. м, 1-9 житлової кімнати площею 17,6 кв. м; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив у частині задоволення позову відповідач ОСОБА_4 Зазначає, зокрема, що суд не врахував факту проживання у житлових приміщеннях, з яких виселив відповідачів ОСОБА_4, також їх малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Суд необґрунтовано відмовив у залученні до участі в справі органу опіки та піклування, а також самої дитини, прав і обовязків якої стосується рішення суду. Крім того, позов не підлягав задоволенню, оскільки питання виселення регулюється житловим законодавством, а підстав для виселення, встановлених ст. 116 ЖК України, не було, як не було й підстав для виселення колишніх членів сімї власника житла з огляду на положення 9, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 405, 406 ЦК України. Позивач подав позов на захист свого права власності, проте, він таке право на приміщення, з яких просив виселити відповідачів, не набув. Відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, у позові відмовити повністю.

В іншій частині, а також іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11, ст. 303 ч. 1 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідача ОСОБА_4, у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні повязані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції.

Я убачається з рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2016, що набрало законної сили 19.04.2016, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя було задоволено, житловий будинок № 218 «б» в с. Червеньово Мукачівського району було поділено шляхом виділення у власність:

ОСОБА_1 приміщення будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-2 кухня площею 18 кв. м, 1-3 їдальня площею 17,6 кв. м, приміщення першого поверху: 1-8 кухня площею 18 кв. м, 1-9 житлова кімната площею 17,6 кв. м.

ОСОБА_2 приміщення будинку літ. «А» цокольний поверх: 1-4 підсобне приміщення площею 17,5 кв. м, 1-5 підсобне приміщення площею 12,2 кв. м, 1-6 кухня площею 12,3 кв. м, перший поверх: 1-10 гостинна площею 17,5 кв. м, 1-12 гостинна площею 6,5 кв. м, 1-14 комора площею 3,9 кв. м,

із залишенням у спільному користуванні приміщень 1-1 коридору площею 5,9 кв. м на цокольному поверсі, 1-7 коридору площею 6,3 кв. м, 1-11 холу площею 9,5 кв. м і ванної кімнати площе. 3,7 кв. м,

було постановлено рішення і в частині необхідного переобладнання приміщень, поділу та використання господарських будівель і споруд (а.с. 6-9).

Предявляючи позов про виселення відповідачів із виділених йому рішенням суду житлових приміщень, ОСОБА_1 діяв на захист свого речового права та законного майнового інтересу, що підлягають захисту в порядку, передбаченому для захисту права власності, безвідносно до того, чи закінчена процедура оформлення права власності на нерухоме майно, щодо якого право визнано рішенням суду. За цими правилами позивач управі вимагати захисту свого права власності, права користування майном та/або майнового інтересу щодо набуття та оформлення у власність відповідного майна, зокрема, може вимагати усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, у т.ч., шляхом виселення з нього інших осіб (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 20, 316-319, 321, 328, 380, 383, Глава 29 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України та інші норми законодавства).

Учасниками цивільних і цивільних процесуальних правовідносин, сторонами, третіми особами у цивільній справі, є, зокрема, фізичні особи, у т.ч., діти, які мають цивільну і процесуальну правоздатність, права та інтереси малолітніх дітей у цивільному процесі захищають їх батьки як законні представники (ст. 2 ч. 1, ст.ст. 24, 25, 26, 30, 242 ЦК України, ст.ст. 1, 26-30, 39 ЦПК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14-ти років (ст. 6 ч. 2 СК України). Місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків (ст. 29 ч. 4 ЦК України). Відповідачем є особа, яка, виходячи з правової позиції позивача, порушує (не визнає, заперечує тощо) його право і має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача. Відповідачами за позовом про виселення мешканців із житлового приміщення є фізичні особи, яких виселяють, прав та інтересів яких безпосередньо стосується спір.

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сімєю (ст. 3 ч.ч. 1, 2, 4 СК України), яка фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 «б» в с. Червеньово Мукачівського району (а.с. 31, 33, 56, 57 та ін.), що ніким не заперечується. При цьому, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаному будинку, ОСОБА_4 зареєстрований за іншою адресою в с. Червеньово, але проживає у вищезгаданому будинку, сімя проживає у приміщеннях, що виділялися позивачу, як це випливає із заперечень на позов, 0.01.2017 (а.с. 80-84) та інших матеріалів справи.

Метою позову є повне усунення позивачу перешкод у користуванні виділеними йому рішенням суду жилими приміщеннями в будинку № 218 «б» в с. Червеньово Мукачівського району, тобто, виселення всіх мешканців із цих приміщень. Отже, за реальними обставинами справи спір, якщо йдеться про сімю ОСОБА_4, виник між ОСОБА_1 і усіма членами цієї сімї, які займають відповідні приміщення в будинку. Відтак, справа безпосередньо стосується цивільних (житлових) прав, обовязків та інтересів доньки подружжя ОСОБА_4 ОСОБА_6.

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору із усією сімєю ОСОБА_6 предявив позов лише до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і якщо останні є належними відповідачами, то їх донька, цивільних прав і обовязків якої стосується спір, не була відповідачем за позовом.

Тож позов не був предявлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка виходячи із суті спірних правовідносин і обґрунтування позову теж повинна відповідати за ним, не брала участі в справі. З огляду на викладене, клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про залучення дитини до участі в справі в якості одного з відповідачів було обґрунтованим. Суд першої інстанції, відхиливши ухвалою від 23.12.2016 це клопотання (а.с. 60-61), наведеного не врахував і припустився помилки в застосуванні правових норм.

У контексті встановленого колегія суддів повинна зазначити також, що відмовляючи в позові, предявленому до іншого члена сімї ОСОБА_3 ОСОБА_3, суд першої інстанції, як і щодо ОСОБА_6, не виконав вимог, що випливають із положень ст. 10 ч. 4, ст. 121 ч. 1, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, не діяв суд в порядку, передбаченому ст. 207 ч. 1 п. 8 ЦПК України.

Поза тим, поставивши питання про виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 батьків ОСОБА_6, та, водночас, не предявивши позову до дитини цього подружжя, позивач усупереч нормам ст. 291 ЦК України, ст. 4 ч.ч. 3, 4 СК України фактично вимагав розлучення батьків із дітьми, а суд, вирішивши у наведений вище спосіб нерозривно повязані вимоги про виселення членів сімї ОСОБА_6, по суті розлучив батька із дитиною та дружиною, а щодо дружини вирішив питання із порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав за відсутності усіх належних відповідачів для вирішення спору щодо відповідних сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду в частині вимог, що предявлялися до ОСОБА_4 і ОСОБА_3, не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість їх задоволення, через відсутність у справі одного з належних відповідачів про законність розвязання спору не йдеться. За встановлених у справі обставин мета, з якою був предявлений позов, не досягається. Питання обґрунтованості та доведеності позову в цій частині по суті як такі наразі значення не мають.

Позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів; кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ст. 32 ч. 1 ЦПК України). У справі немає доказів наявності у апелянта ОСОБА_4 повноважень (ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 244 ч.ч. 1, 3, ст. 245 ЦК України, ст. 38 ч. 1, ст.ст. 42, 44 ЦПК України) на представництво у суді відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які ухвалене щодо них рішення суду не оскаржили. Тому вимога апеляції ОСОБА_4 про ухвалення рішення щодо вимог, які предявлялися до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, задоволенню не підлягає.

Відтак, вирішення справи без участі в ній усіх належних та необхідних для розвязання спору відповідачів, що є доводом апеляції, який заслуговує на увагу, є обовязковою підставою для скасування рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію, оскільки про відмову в позові до ОСОБА_4 по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, ухвалене щодо ОСОБА_4 рішення суду в частині задоволення вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення скасувати, у цій вимозі щодо ОСОБА_4 відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Разом із цим, за наявності для того підстав у контексті реалізації відповідних прав, особа, права якої порушуються, не позбавлена можливості діяти на захист своїх прав та інтересів шляхом предявлення, зокрема, негаторного позову.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, ухвалене щодо нього рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2017 року в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення із виділених позивачу рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2016 житлових приміщень скасувати, у цій вимозі щодо ОСОБА_4 відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 606,33 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді