АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/371/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики. Зазначав, що 13 травня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 192 500 грн. з умовами повернення з відсотками 220 000 грн. до 05 жовтня 2013 року. По закінченню строку відповідач борг не повернула, вказавши новий термін повернення боргу до 01 вересня 2015 року, а 22 вересня 2014 року надала розписку.

01 грудня 2015 року ОСОБА_8 повернула частину борг в сумі 40 000 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції держстату України та з урахуванням процентів, встановлених розпискою становить 410 098 грн.

Позивач зазначає, що звертався неодноразово до відповідачки з проханням повернути борг, які були залишені без виконання.

А тому просив суд стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 13 травня 2013 року та від 22 вересня 2014 року в сумі 152 500 грн., кошти від інфляції в розмірі 140 642 грн., відсотки, встановлені розпискою, від простроченої заборгованості в сумі 116 956 грн. та судові витрати.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в остаточній уточненій позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_8 на його користь заборгованість за договором позики від 13 травня 2013 року і 22 вересня 2014 року в сумі 132 500 грн., кошти від інфляції заборгованості в розмірі 145 910 грн., відсотки встановлені розпискою від заборгованості в розмірі 132 763 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., судові витрати в сумі 4 376 грн. 58 коп., а всього на загальну суму 440 549 грн. 58 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

2

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 суму боргу в розмірі 411 173 грн., судовий збір в сумі 4 100 грн., а всього 415 273 грн. 98 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне, необґрунтоване та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі постановити нове рішення, яким частково відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та стягнути борг за договором позики солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 13 травня 2013 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_8 договір позики у вигляді розписки, згідно з якого передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 192 500 грн., з умовами повернення з відсотками 220 000 грн. до 05 жовтня 2013 року.

По закінченню строку договору позики ОСОБА_8 борг не повернула та зазначила новий термін повернення боргу до 01 вересня 2015 року, ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_7 договір позики у вигляді розписки від 22 вересня 2014 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

з

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором від 22 вересня 2014 року встановлено інший розмір процентів, який застосовано судом першої інстанції правильно.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами був укладений договір позики і що відповідачем не були виконанні грошові зобов'язання та не повернуті кошти.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 являється співвідповідачем та повинен нести солідарну відповідальність по договору поруки не може були взято до уваги, оскільки ОСОБА_9 не являється стороною у вказаній справі, так як не був залучений як співвідповідач у суді першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом роз'яснень викладених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі № 6-486цс16 є помилковим, поскільки дана постанова не стосується даних правовідносин.

Розмір стягнутих коштів та інші розрахунки в апеляційній скарзі не оспорюється.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2016 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :