Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/928/17
РІШЕННЯ

іменем України

28 серпня 2017 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому зсідання справу, за позовом ОСОБА_1 івановича, представник позивача; ОСОБА_6 до ТОВ « ГОдунівське», про визнання права власності за набувальною давністю.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що в квітні 1993 року в зв»язку з перебуванням його в трудових відносинах із ТОВ « Годунівське « / правонаступник колгоспу « Прогрес» відповідно до ордеру, він разом зі своєю сім»єю вселився в будинок по АДРЕСА_1. Згідно запису в Погосподарській книзі Годунівської сільської ради у будинку по АДРЕСА_2 зареєстрований він та троє членів його сім»ї. В 2008 році збори учасників ТОВ « Годунівське» прийняли рішення про надання йому дозволу на приватизацію будинку по АДРЕСА_1 Проте він не зміг реалізувати надане йому право на приватизацію, оскільки даний будинок перебуває на балансі ТОВ « Годунівське» та є його власником, а ТОВ « Годунівське» не має повноважень на видачу на його ім»я свідоцтва про право власності.

З 02.04. 1993 року, він зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання у встановленому чинним законодавством порядку. Вказана обставина посвідчується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України Київської області вчиненою на сторінці 13 його паспорта.

Проживаючи в даній квартирі разом із своєю сім»єю більше 10 років, він відкрито володіє нею, сплачує всі комунальні послуги, сплачує кошти за користування газо та електро постачанням, проводить поточні ремонтні роботи квартири.

Посилаючись на вимоги передбачені ст.. 344 ЦК України, з урахуванням уточнення своїх позовних вимог, просив:

Визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1

В судове засідання сторони не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В заявах до суду позивачка підтримала свої позовні вимоги, представник відповідача позов визнав, та просили розглянути справу у їх відсутності.

В судовому засіданні встановлено наступне:

З 1988 року позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ « Годунівське» правонаступник колгоспу « Прогрес», що підтверджується записами в його трудовій книжці / а.с. 6-10 / В квітні 1993 року, відповідно до ордеру, позивач разом зі своєю сім»єю вселився в будинок по АДРЕСА_1. / а.с. 12 / Згідно запису в Погосподарській книзі Годунівської сільської ради у будинку по АДРЕСА_2 зареєстрований він та троє членів його сім»ї./ а.с. 17 / В 2008 році збори учасників ТОВ « Годунівське» прийняли рішення про надання йому дозволу на приватизацію будинку по АДРЕСА_1/ а.с. 16 / Проте він не зміг реалізувати надане йому право на приватизацію, оскільки даний будинок перебуває на балансі ТОВ « Годунівське» та є його власником, а ТОВ « Годунівське» не має повноважень на видачу на його ім»я свідоцтва про право власності./ а.с. 13 /. Із квітня 1993 року та по даний він проживає разом зі своєю сім»єю в даному будинку / а.с. 15 / З 02.04. 1993 року, він зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання у встановленому чинним законодавством порядку. Вказана обставина посвідчується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України Київської області вчиненою на сторінці 13 його паспорта. / а.с. 4 /

Проживаючи в даній квартирі разом із своєю сім»єю більше 10 років, він відкрито володіє нею, сплачує всі комунальні послуги, сплачує кошти за користування газо та електро постачанням, проводить поточні ремонтні роботи квартири./ а.с. 26-40 /

Із технічної характеристики будинку за АДРЕСА_1 видно, що будинку зареєстровані ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_2 та їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Призначення житлового будинку наступні; веранда 15,2 кв.м.; коридор- 4,5 кв.м.; житлова кімната -25.5 кв.м.; житлова кімната- 13,6 кв.м.; ванна кімната- 4,5 кв.м., приміщення кухні- 8,5 кв.м. . Із характеристики будинку видно, що будинок 1967 року побудови, прибудова 1991 року, літня кухня , сарай, сарай - 1991 року побудови, колдодязь- 1967 року та огорожа 2015 року побудови./ а.с. 18-20 /

Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю(ст.3 ЦК України). Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно, оскільки власник квартири понад десять років не виявили наміру визнати її своєю, погодився з її втратою, у позивача є всі підстави вважати, що квартира повинна бути визнана за ним - фактичним добросовісним володільцем.

ОСОБА_5 у своїй статті «Спори про набувальну давність: проблеми теорії і судової практики»//Юридичний журнал, #5/2006р. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано суб'єктам права статтями 15,16ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин.

Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.»

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.»

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до вимог діючого законодавства вартість майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 344 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Карпович В