Справа № 212/3230/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорного І.Я.,

за участі секретаря судового засідання Курделяс А.О.,

сторін:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював у відповідача - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») в період з 02.08.1993 року по 15.11.1996 року, та з 28.07.1998 року по 22.02.2017 року електромонтером, гірничоробітником, крипільником, електрослюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання. 22.02.2017 року звільнений за станом здоров'я за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням лікувально - експертної комісії Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 20.01.2015 року позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, справа з вираженим статико динамічними порушеннями і больовим синдромом.

Позивач зазначає, що неодноразово лікувався в клініках та КЗ «Криворізька міська лікарня №8» ДОР», що підтверджується виписними епікризами. Висновком МСЕК від 16.06.2015 року первинно позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2016 року. Висновком МСЕК від 19.05.2016 року також було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2018 року. 02.02.2017 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за загальним захворюванням та третя група інвалідності. Наступний переогляд призначено на 01.02.2018 року. Згідно виписних епікризів позивачу протипоказана: важка фізична праця та вимушена поза. Лікарями йому рекомендовано: спостереження лікарів за місцем мешкання, не переохолоджуватись, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року (Бердянськ, Хмільник), приймати медикаментозні препарати, лікування у ортопеда-травматолога, невропатолога. Окрім моральних страждань та переживань, позивач переносить і фізичні страждання від професійного захворювання, а саме: ниючий біль в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в праву ногу при ході, посилення больових відчуттів в поперековому відділі при тривалій ході та незначному фізичному навантаженні; періодично підвищується артеріальний тиск. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - ПАТ «КЗРК» на його користь 128000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Позивач в судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку отриманим професійним захворюваннями, втратою працездатності в розмірі 20%, довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з ПАТ «КЗРК» моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 128000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини підприємства.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 02.08.1993 року по 15.11.1996 року, та з 28.07.1998 року по 22.02.2017 року електромонтером, гірничоробітником, крипільником, електрослюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання ш. "Гвардійська" ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". 22.02.2017 року звільнений за станом здоров'я за п. 2 ст. 40 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки серія БТ-1 № 5632677 та не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням лікувально - експертної комісії Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 20.01.2015 року позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, справа з вираженим статико динамічними порушеннями і больовим синдромом.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання 31.03.2015 року, де в пункті 16. вказано, що працюючи в підземних умовах шахти "Гврдійська" підземним крипільником, виконував весь комплекс робіт з кріплення горизонтальних та вертикальних підземних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями.

Згідно з висновком МСЕК від 16.06.2015 року серії 12 ААА № 004948 позивачу первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2016 року.

Згідно з висновком МСЕК від 19.05.2016 року серії 12 ААА № 016834 позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд призначено на 01.05.2018 року.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування».

Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває болі у попереково-крижовому відділі хребта, що посилюються при фізичному навантаженні, з іррадіацією в ліву ногу по задній поверхні, відчуває посилення больового відчуття в поперековому відділі при тривалій ході та незначному фізичному навантаженні.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 15 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, у розмірі 15000 (пятнадцять тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: І. Я. Чорний