РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мацишин Л.С.

при секретарі Верній М.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 05 травня 2011 року померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої залишилась спадщина, до якої ввійшли земельні ділянки площею 4,6110 га та 4,112га, які розташовані за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада. Позивач 27 жовтня 2011 року звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що на вказані земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, оскільки при житті спадкодавцем були втрачені оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку. Факт належності ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Оскільки на імя матері позивача було зарестровано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, однак за життя вона їх втратила, а тому реалізувати своє право на оформлення спадщини ОСОБА_2 не може у звязку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину, тому просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки площею 4,6110 га та 46112 га, розташованих за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом.

Позивач в судове засідання позивач не зявився. Надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні 21 квітня 2017 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, проте звернувся в суд з заявою про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІV-НО № 253691, яке видано 25.05.1979 року ОСОБА_3 сільською радою Добропільського району Донецькій області (а.с.7).

Свідоцтвом про смерть, виданим 06 травня 2011 року Виконкомом ОСОБА_3 сільської ради Добропільського району Донецькій області (а.с.8) підтверджується, що ОСОБА_4 померла 05 травня 2011 року.

Після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, що залишилась після матері у вигляді земельних ділянок, розташованих за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада.

Постановою державного нотаріуса Другої добропільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 22.02.2017 року № 91/02-31 підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся до вказаного нотаріуса з заявою № 303 від 21 жовтня 2011 року про прийняття спадщини на майно його померлої 05 травня 2011 року матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наполягав на видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з двох земельних ділянок площею 4,6110 га та 4,6112 га, розташованих за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада. Але, ОСОБА_2 вказаною постановою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезгадані земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016, сформованого 29 серпня 2016 року та виданого ОСОБА_2 Управлінням Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області, земельна ділянка площею 46110 га, розташована за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада, кадастровий номер :01:000:0749, на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації № 25 від 29 січня 2010 року, належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі чого 15 червня 2010 року було видано Державний акт серії ЯИ №405012. (а.с.9-13)

Також, як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016, сформованого 29 серпня 2016 року та виданого Управлінням Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області, земельна ділянка площею 46112 га, розташована за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада, кадастровий номер :01:000:0750, на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації № 25 від 29 січня 2010 року, належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі чого 02 вересня 2010 року було видано Державний акт серії ЯИ №405011, даний факт підтверджується і копіями державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.14-20 )

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що при спадкуванні за законом, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Таким чином, спадкуванням визначається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємця, у порядку передбаченому законодавством, це система правовідносин, в межах яких здійснюється перехід, в тому числі належне оформлення прав та обов'язків.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, цивільні права та обов'язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину. Та обставина, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності на житловий будинок у зв'язку зі смертю, не припиняє існування підстав набуття спадкоємцями права власності у порядку спадкування.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_4, який прийняв спадщину, звернувшись своєчасно до нотаріусу з відповідною заявою. Інші спадкоємці першої черги, які б претендували на спадщину - відсутні. Проте, постановою державного нотаріуса Другої добропільської державної нотаріальної контори від 22 лютого 2017 року № 91/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 05 травня 2011 року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, а саме: на земельні ділянки площею 4,6110 га та 4,6112 га, розташовані за адресою: Донецька область, Добропільський р-н, ОСОБА_3 сільська рада. Що підтверджується копією спадкової справи №135/2011 до майна померлої ОСОБА_4

Таким чином, позивач був позбавлений можливості оформити своє право власності на спадкові земельні ділянки шляхом вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

У звязку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, аналізуючи норми цивільного законодавства, очевидним є те, що отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обовязком спадкоємців, будь-які терміни для отримання свідоцтва чинним законодавством не встановлені, а його неотримання не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, та має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотариальному порядку.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Згідно ст. 81 ЗК України однією із підстав набуття права власності громадянами України на земельні ділянки є прийняття спадщини.

Вирішуючи спір суд враховує, що спадкодавиця ОСОБА_4 володіла земельними ділянками на підставі державних актів на праві приватної власності, та неможливість оформлення спадкових прав на земельну ділянку після її смерті її у звязку з втратою оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки, тому суд вважає визнання за позивачем права власності на земельну ділянку є єдиним способом захисту його прав отримати спадщину.

Керуючись ст. 1216 ЦК України, ст.ст. 81, 126 ЗК України, ст.ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну ділянку площею 4,6112 гектарів, яка розташованої за адресою : Донецька область Добропільський район ОСОБА_3 сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0750.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну ділянку площею 4,6110 гектарів, яка розташованої за адресою : Донецька область Добропільський район ОСОБА_3 сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0749.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

14.08.2017