У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,
Карпенко С.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державної фінансової інспекції України, заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, Державної фінансової інспекції України до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, зумовленої виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Державна фінансова інспекція України (далі - ДФІ України) звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 15 серпня 2011 року наказом № 188-о за підписом виконувача обов'язків начальника контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області ОСОБА_6 звільнено ОСОБА_7 з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області, у зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері послуг згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Хмельницькій області (далі - ДФІ у Хмельницькій області) про скасування вищевказаного наказу, поновлення його на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2011 року по 30 серпня 2014 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року у справі № 2270/10020/11 позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ від 15 серпня 2011 року № 188-о про його звільнення; зобов'язано ДФІ у Хмельницькій області поновити позивача на посаді головного контролера-ревізора ДФІ у Хмельницькій області, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2011 року по 30 серпня 2014 року. На виконання цього судового рішення ДФІ у Хмельницькій області було поновлено ОСОБА_7 на посаді та виплачено йому за рахунок бюджетних коштів 77 267 грн 94 коп. за вимушені прогули.

Відповідно до положення про ДФІ у Хмельницькій області, затвердженого Головою ДФІ України від 07 грудня 2011 року, начальник Інспекції здійснює керівництво Інспекцією, несе персональну відповідальність за організацію та результати її діяльності; підписує накази Інспекції, організовує та контролює їх виконання; призначає на посаду та звільняє з посад інших державних службовців і працівників Інспекції. Порушення чинного законодавства, а саме ст. ст. 42, 43 КЗпП України, при звільненні ОСОБА_7 були допущені в результаті вчинення неправомірних дій виконувача обов'язків начальника контрольно-ревізійного управління у Хмельницькій області ОСОБА_6, а саме підписання наказу про його звільнення.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ДФІ у Хмельницькій області матеріальну шкоду у розмірі 77 267 грн 94 коп.

У серпні 2015 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі ДФІ України, ДФІ у Хмельницькій області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, зумовленої виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначив, що наказами виконувача обов'язків начальника контрольно-ревізійного управління у Хмельницькій області ОСОБА_6 від 19 січня 2011 року № 10-о, № 11-о, від 15 серпня 2011 року № 188-о з посад головного контролера-ревізора зазначеного управління було звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Хмельницьким окружним адміністративним судом у постанові від 22 лютого 2011 року у справі № 2270/1286/11 за позовом ОСОБА_8 до Контрольно-ревізійного управління у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 19 січня 2011 року № 10-о та зобов'язання вчинити дії; у постанові від 13 квітня 2011 року у справі № 2а/2270/1651/11 за позовом ОСОБА_7 до контрольно-ревізійного управління у Хмельницькій області про поновлення на роботі та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення; у постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року у справі № 2270/10020/11 за позовом ОСОБА_7 до контрольно-ревізійного управління у Хмельницькій області про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення, встановлено, що звільнення здійснені з порушенням закону, вищезазначені накази визнані протиправними та скасовані, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поновлено на посадах, а ДФІ у Хмельницькій області зобов'язано виплатити на їхню користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_6, видавши накази про звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а також не вживши своєчасних та належних заходів до виконання судового рішення про поновлення останнього на роботі, порушила вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 36, п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 40, ст. 236 КЗпП України. На виконання вказаних судових рішень ДФІ у Хмельницькій області ОСОБА_8 та ОСОБА_7 загалом нараховано та виплачено 109 333 грн 30 коп. середнього заробітку, у тому числі утримано 23 500 грн 46 коп. єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб, військового збору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2016 року зазначені позови були об'єднані в одне провадження.

Враховуючи викладене, позивачі просили стягнути з відповідачки завдану шкоду у розмірі 129 221 грн 80 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ДФІ у Хмельницькій області 120 656 грн 90 коп. завданої шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що службовою особою, винною у незаконному звільненні ОСОБА_8 та ОСОБА_7, є ОСОБА_6, а тому саме нею, у зв'язку з оплатою останнім середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було завдано ДФІ у Хмельницькій області матеріальної шкоди у вказаних розмірах.

Судами встановлено, що наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 27 липня 2010 року № 763-о «Про призначення ОСОБА_6.» з 28 липня 2010 року відповідача призначено на посаду першого заступника начальника КРУ у Хмельницькій області (а. с. 7, т. 1).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 765 «Про утворення територіальних органів Державної фінансової інспекції» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фінансової інспекції шляхом перетворення територіальних органів Головного контрольно-ревізійного управління за переліком згідно з додатком, зокрема, Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області перетворено на Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області.

Наказом ДФІ України від 27 березня 2012 року за № 295-о «Про призначення ОСОБА_6.» останню з 27 березня 2012 року призначено на посаду начальника ДФІ у Хмельницькій області (а. с. 8, т. 1).

Наказом ДФІ України від 23 червня 2015 року № 416-о «Про поновлення ОСОБА_9» (п. 3), визначено звільнити у день виходу на роботу після відновлення працездатності ОСОБА_6 з посади начальника ДФІ у Хмельницькій області, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ст. 40 КЗпП України) (а. с. 85, 86, т. 1).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2011 року в адміністративній справі № 2270/1286/11, визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області ОСОБА_6 за від 19 січня 2011 року № 10-о про звільнення ОСОБА_8 з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг; поновлено останнього на посаді головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області; зобов'язано Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_8 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 22 лютого 2011 року.

Наказом Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області від 19 березня 2011 року № 44-о визначено нарахувати та виплатити ОСОБА_8 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 22 лютого 2011 року, який відповідно до довідки ДФІ у Хмельницькій області становить 2 689 грн 68 коп. У березні 2011 року останньому виплачено 2 146 грн 77 коп., оскільки утримання ЄСВ становить 164 грн 07 коп., а утримання ПДФО 15 % − 378 грн 84 коп. (а. с. 67, 69, т. 1).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року у справі № 2а/2270/1651/11 визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 19 січня 2011 року № 11-о про звільнення ОСОБА_7; поновлено останнього на посаді головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області; стягнуто з Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області на користь ОСОБА_7 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2011 року по 13 квітня 2011 року (а. с. 53, 127, 128, т. 1).

У травні 2011 року нараховано ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 13 квітня 2011 року у розмірі 5 875 грн 22 коп., з яких утримано ЄСВ 358 грн 39 коп. та ПДФО - 15 % 827 грн 52 коп. та виплачено 4 689 грн 31 коп., що підтверджується довідкою, виданою ДФІ у Хмельницькій області (а. с. 70, т. 1).

Згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були виплачені у березні та травні 2011 року відповідно. З позовом до суду прокурор звернувся 19 серпня 2015 року, з порушенням річного строку, наданого законом для такого звернення (а. с. 27, т. 1).

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові у частині стягнення з відповідачки 2 689 грн 68 коп. та 5 875 грн 22 коп. матеріальної шкоди, заподіяної нею ДФІ у Хмельницькій області.

Також судами встановлено, що наказом від 15 серпня 2011 року № 188-о, виданим ОСОБА_6, ОСОБА_7 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 65, т. 2).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року у справі № 2270/10020/11 визнано протиправним та скасовано наказ від 15 серпня 2011 року № 188-о, виданий в.о. начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про звільнення ОСОБА_7; поновлено останнього на посаді головного контролера-ревізора ДФІ у Хмельницькій області; зобов'язано ДФІ у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2011 року по 30 серпня 2014 року (а. с. 129−132, т. 1).

На виконання зазначеної постанови суду ОСОБА_7 було нараховано за вказаний період 100 768 грн 40 коп., та з урахуванням обов'язкових платежів до бюджету виплачено у листопаді-грудні 2014 року 77 267 грн 94 коп. Зокрема, відраховано: ЄСВ у розмірі 6 146 грн 87 коп., ПДФО 15 % − 1 827 грн, ПДФО 17 % − 14 015 грн 06 коп., військовий збір − 1 511 грн 53 коп., що підтверджується довідкою, виданою ДФІ у Хмельницькій області, та платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи (а. с. 71−79, т. 1).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року в адміністративній справі № 822/1674/15, у зв'язку з затримкою поновлення ОСОБА_7 на роботі лише з 02 квітня 2015 року, зобов'язано ДФІ у Хмельницькій області нарахувати та виплатити останньому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2014 року по 02 квітня 2015 року (а. с. 129−130, 140, 141, т. 2).

За вказаний період ОСОБА_7 нараховано 19 888 грн 50 коп. середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та з урахуванням обов'язкових платежів до бюджету у розмірі: ЄСВ - 1 213 грн 20 коп., ПДФО 15 % − 1 827 грн, ПДФО 20 % − 1 299 грн 06 коп., військовий збір 298 грн 33 коп., виплачено 15 250 грн 91 коп., що підтверджується довідкою, виданою ДФІ у Хмельницькій області та платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи (а. с. 103, 104, т. 1).

Відповідно до ст. 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до ч. 8 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, в тому числі у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У результаті незаконного звільнення ОСОБА_7 останній був судом поновлений на роботі і йому виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, що є матеріальною шкодою, а відтак суди дійшли правильного висновку, що відповідачка зобов'язана відшкодувати вказану шкоду відповідно до вимог п. 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України.

Таким чином, суди обґрунтовано задовольнили позов частково. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
Л.М. Мазур
О.М. Ситнік