Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/163/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грек М. М.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Гансецької І.А., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № VIKWAK00031670 від 18.05.2007 в сумі 3 670,47 дол. США.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі. Апелянт зазначив, що наявність рішення про звернення стягнення на майно не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобовязань. Окрім того, коштів, отриманих від продажу автомобіля не достатньо для погашення заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24.05.2016 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № VIKWAK00031670 від 18.05.2007 в розмірі 2 183,80 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 2068,87 дол. США, комісія в розмірі 114,93 дол. США та пеню за несвоєчасність виконання зобовязання в сумі 33 686,85 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 2 789,36 грн судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24.05.2016 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням від 10.10.2013 було звернуто стягнення на майно боржника в сумі 3 635,17 дол. США, що за курсом НБУ становило 29 045,01 грн, а вартість проданого автомобіля складає 35 000,00 грн, що повністю покрило розмір заборгованості за кредитним договором, а тому боргу не день звернення до суду не існує.

Колегія суддів з даним висновком в повному обсязі погодитись не може, з огляду на наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 18.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIKWAK00031670, відповідно до якого Банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівкою через касу на строк з 18.05.2007 по 16.05.2012 включно у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 11052,99 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля 9118,44 дол. США, 34 грн - сплата за реєстрацію Предмету застави, 1 934,55 дол. США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору (а.с. 10). Періодом сплати визнано період з «25» по «30» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в сумі 216,39 дол. США.

Факт отримання ОСОБА_1 коштів підтверджується видатковим касовим ордером (а.с. 11).

Пунктом 7.4. Договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3., 7.5. цього Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п.4.1 Договору).

Пункт 3.3 кредитного Договору зазначає, що кошти отримані від позичальника на погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пеня згідно розділу 4 цього договору, далі прострочення комісії по кредиту, далі прострочення винагороди, далі - прострочення відсотків, далі прострочення заборгованості за кредитом.

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає новий автомобіль FAW СА1041К26L2R5 (п. 7.3 Договору).

У зв'язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення кредиту, станом на 05.07.2013 утворилася заборгованість, яка становила 3 635,17 дол. США та складалась із:

- заборгованості за кредитом 2 068,87 дол. США;

- заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 912,71 дол. США;

- заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 114,93 дол.США;

- пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 538,66 дол. США, ПАТ КБ «Приватбанк» використав своє право і вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав та звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення вищевказаної заборгованості за договором звернути стягнення на предмет застави (цивільна справа № 291/1112/13-ц).

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 10.10.2013 позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 3635,17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2013 складало 29 045,01 грн, вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль марки «FAW» моделі СА1041К26L2R5, рік випуску 2005, тип ТЗ: бортовий-С, № кузова/шасі Y7CCA73, що належить ОСОБА_1 Звернуто стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України (а.с. 116-117). Рішення набрало чинності 21.10.2013.

На виконання вимог вищевказаного рішення, 17.01.2014 державним виконавцем ДВС Козятинського МРУЮ вилучено у ОСОБА_1 автомобіль «FAW», ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію та передано їх ПАТ КБ «Приватбанк», про що складено відповідний акт (а.с. 30).

Висновком експерта про оцінку транспортного засобу від 26.12.2014 визначено ринкову вартість автомобіля в розмірі 35 000 грн (а.с. 58).

12.06.2015 в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним договором було реалізовано автомобіль «FAW» та після відрахування передбачених законодавством платежів, на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло 28 150,56 грн, що становило 1338,75 дол. США.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, на підставі вимог ст. ст. 1050, 1054 ЦК України правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами з договору кредиту, однак дійшов помилкового висновку про те, що борг за рахунок продажу автомобіля є погашеним у повному обсязі, враховуючи наступне.

Вважаючи погашеною заборгованість за кредитним договором станом на 05.07.2013 в сумі 3 635,17 дол. США, яка у перерахунку в національну грошову одиницю становила 29 045,01 грн з урахуванням вартості автомобіля в розмірі 35 000 грн, суд першої інстанції не перевірив, яка сума у гривні після відрахування усіх необхідних платежів з його продажу була спрямована на погашення заборгованості та не дослідив обставин щодо припинення кредитного зобовязання ОСОБА_1 його належним виконанням внаслідок реалізації предмета застави, не зясував, в якій саме частині зобовязання щодо погашення боргу залишилося невиконаним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду про відсутність підстав для нарахування процентів і пені після винесення судового наказу є необґрунтованим, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 12 вересня 2011 року по справі № 3-73гс11.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Iноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 10.10.2013 суму заборгованості у розмірі 3 635,17 дол. США визначено у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 05.07.2013 у розмірі 29 045,01 грн, а тому погашення та зарахування цієї суми за рахунок заставленого майна мало відбуватися у грошовій одиниці України гривні.

У позовній заяві станом на 22.01.2016 позивач визначив заборгованість в сумі 3670,47 дол. США, що за курсом НБУ на цю дату складає 89 999,92 грн, з яких: 2 068,87 дол. США - по тілу кредиту, 4,91 дол. США - по процентам за користування кредитом, 114,93 дол. США - комісії за користування кредитом, 1 481,76 дол. США - пені за несвоєчасне виконання договору.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті).

Заставний автомобіль вилучено у примусовому порядку на користь банку 17.01.2014, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 10.10.2013 мало право здійснити його продаж від імені ОСОБА_2, однак таким правом протягом тривалого часу не скористалося. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не змогла пояснити причину тривалого невиконання рішення суду (своєчасного визначення вартості предмету застави, його продажу тощо), яким надано банку можливість самостійно реалізувати предмет застави. Як не надала суду доказів щодо своєчасного повідомлення боржника про продаж заставленого майна, його вартість, розмір суми зарахованої в погашення заборгованості та наявність заборгованості за кредитним договором тощо.

Автомобіль «FAW» реалізовано 12.06.2015 і в рахунок погашення заборгованості, після відрахування передбачених законодавством платежів, на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло 28 150,56 грн.

Після отримання зазначеної суми Банк розподілив кошти відповідно до п. 3.3 Договору.

Таким чином, Банк за рахунок перерахованих коштів погасив частково заборгованість з пені, комісії, відсотків за період в тому числі і після винесення судового рішення. Згідно наданого розрахунку заборгованість за тілом кредиту не змінилася, а Банк продовжував нараховувати проценти та користування кредитом.

Тобто розподіливши отримані від продажу автомобілю кошти у відповідності до договору, Банк змінив порядок зарахування боргу за судовим рішенням, відповідно до якого мав погасити тіло кредиту, відсотки, комісію та тобто заборгованість по кредитному договору станом на 05.07.2013 року за судовим рішенням від 10.10.2013.

Розподілення коштів Банком у відповідності до п. 3.3. договору є безпідставним, оскільки вказаний пункт визначає черговість направлення коштів у разі внесення позичальником грошових коштів на погашення поточної заборгованості, а не черговість направлення коштів при виконанні судового рішення (виконавчого напису нотаріусу).

Ураховуючи вищезазначене, є неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування з 18 січня 2014 року коштів за невиконання грошового зобов'язання по кредитному договору від 16 травня 2007 року, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання, та призводить до прострочення кредитора.

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 17.01.2014 існувала заборгованість в розмірі 4 267,36 дол. США, з яких: 2 068,87 дол. США по тілу кредиту, 1 197,83 дол. США по процентах за користування кредитом, 114,93 дол. США по комісії та 885,73 дол. США по пені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № VIKWAK00031670 від 18.05.2007 року в сумі 19 072,31 грн (744,14 дол. США), а саме проценти в розмірі 7 307,63 грн (285,12 дол. США) та 8 895,40 грн пені.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, з відповідача на користь на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в сумі 291,80 грн у відповідності до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIKWAK00031670 від 18 травня 2007 року в сумі 19 072,31 грн та судовий збір в сумі 291,80 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді