Провадження № 2/752/1786/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн. щомісячно і до повноліття дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що з 28.01.2005 року сторони у справі перебувають у шлюбі, у період якого у останніх народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з 2013 року відносини між сторонами у справі значно погіршились, у зв'язку із чим позивач разом з дитиною виїхала проживати окремо від відповідача. З часу окремого проживання сторін у справі, дитина знаходиться на утриманні матері, батько не приймає участі в матеріальному утриманні дитини.

Відповідач заперечуючи проти позову, в порядку ст. 31 ЦПК України звернувся до суду із зустрічним позовом про оспорювання батьківства, в якому просив виключити відомості про нього як про батька малолітнього ОСОБА_3, з актового запису про народження дитини № 33 від 13.01.2010 року. Зазначив, що не є біологічним батьком дитини, оскільки на час ймовірного зачаття не підтримував шлюбних стосунків з позивачем.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Заперечували проти задоволення зустрічного позову, зазначили, що відповідачу під час реєстрації народження дитини було достеменно відомо, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3, однак останній погодився зареєструвати дитину та виховував останнього до моменту припинення шлюбних відносин між сторонами у справі.

Вислухавши пояснення сторін у справі, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28.01.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис за № 44, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 28.01.2005 року (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим 13.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва, батьками малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, є сторонами у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 5).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про оспорювання батьківства по відношенню до малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не є біологічним батьком дитини, оскільки на час ймовірного зачаття дитини не підтримував із матір'ю дитини шлюбних стосунків.

Не заперечуючи проти факту відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_3, 2010 року народження, позивач ОСОБА_1 зазначає, що вказана обставина, а саме, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 була відома ОСОБА_2 ще до народження дитини, про вказану обставину останній достеменно знав і під час реєстрації народження дитини, з'явився разом із позивачем до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та добровільно надав згоду на здійснення запису про його батьківство.

За змістом положень ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

З витребуваної копії актового запису про народження ОСОБА_3, 2010 року народження, № 33, складеного 13.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, вбачається, що для реєстрації народження дитини до відділу реєстрації надано медичне свідоцтво про народження № 10/25 від ІНФОРМАЦІЯ_1, видане Київським міським пологовим будинком № 1. Відомості про батька дитини внесено на підставі актового запису про шлюб № 44 від 28.01.2005 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (графа 17 актового запису).

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживали разом зі сторонами у справі у період їх спільного проживання та після народження - з малолітнім ОСОБА_3, підтвердили той факт, що відповідачу у справі - ОСОБА_2 до народження малолітнього ОСОБА_3 було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, однак останній не бажав розлучатись з ОСОБА_1, разом з останньою звернувся до відділу реєстрації актів цивільного стану та зареєстрував малолітнього сина, а в подальшому виховував останнього як свого сина.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої ст. 123 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи позивачем доведено ту обставину, що в момент реєстрації ОСОБА_2 батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, ОСОБА_2 знав, що не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3, внаслідок чого не має права оспорювати своє батьківство по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 згідно ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України.

Крім того, судом також встановлено, що з часу окремого проживання сторін у справі малолітній ОСОБА_3, 2010 року народження, перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, відповідачем надано суду не було.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі.

Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази наявності у відповідача інших утриманців.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За таких обставин, враховуючи те, що батько перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, інших малолітніх осіб та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, суд надходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем.

При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», та надходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 21.11.2016 року і до повноліття дитини.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 24, 110, 112, 122, 136, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 88, 213-215, 223-226 Цивільного процесуального кодексу України України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя