Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючий судді Боймиструка С.В., судді: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що підприємство до цього часу так з нею і не розрахувалось, тому вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказує на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права з огляду на те, що невиплата компенсації, яка входить в структуру заробітної плати є триваючим правопорушенням і вважається припиненим з дня фактичного розрахунку, з того часу і обчислюється термін позовної давності по стягненню середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Таким чином, строк позовної давності не закінчився.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100 278,64 грн.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та проси її задовольнити.

Представник ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився та причин неявки не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем виплачено позивачеві заробітну плату 30 грудня 2014 року, а звернення до суду відбулося в березні 2017 року, позов не підлягає до задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності (фактично тримісячного строку звернення до суду).

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивачка в даній справі не довела свої позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" у трудових відносинах з 19.11.2013 року по 18.09.2014 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 серія АО №541012 (а.с.7).

18 вересня 2014 року позивач звільнена з роботи з посади юриста ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів", у звязку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі їй була виплачена 30 грудня 2014 року.

Доказів, що на час отримання заборгованості по заробітній платі 30 грудня 2014 року в її склад не були включені всі суми, в тому числі індексація та компенсація, що підлягали до виплати на час звільнення або ОСОБА_2 оскаржувала їх розмір, по справі немає.

До суду із даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 звернулася лише 17 березня 2017 року.

Твердження апелянта, що підприємство до цього часу так з нею і не розрахувалось, а тому вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заслуговує на увагу.

Як вбачається з копії заочного рішення Рівненського міського суду від 14 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», на яке посилається позивачка на підтвердження своїх вимог в цій справі, через два з половиною роки після звільнення з роботи ОСОБА_2, було встановлено обставину невиплати їй при звільненні компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 132,04 грн.. та при цьому періоди затримки заробітної плати та відповідні розрахунки в рішенні не наведені.

Тобто, своє порушене право на отримання компенсації за затримку заробітної плати ОСОБА_2 захистила.

Відповідно до ч.2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів не вбачає можливості покладення на відповідача відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України, оскільки відсутня правова підстава, а саме на час припинення трудових правовідносин між сторонами та виплати заборгованості по зарплаті, доказів невиплати всіх належних сум при звільненні та вини в цьому підприємства не було .

Звернення до суду через значний проміжок часу два з половиною роки після звільнення з роботи за захистом права, яке позивачка вважає порушеним та не захищала у встановленому порядку під час звільнення та отриманні заборгованості по заробітній платі, а також при цьому вимога стягнення з відповідача значної суми 100278,64 грн., колегія суддів розцінює як зловживання правами на шкоду іншій особі та штучне створення підстав для звернення до суду.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а саме в частині скасування оскарженого судового рішення про відмову в позові за пропуском строку позовної давності, однак вимоги в частині ухвалення нового рішення про стягнення з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 100278,64 грн. до задоволення не підлягають за своєю безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, 309 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : М.П. Григоренко

ОСОБА_3