Справа № 367/2728/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретарів Григорян Н.Г., Мидловець М.В., Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Бучанська міська поліклініка», третя особа - головний лікар Комунального закладу «Бучанська міська поліклініка» ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що у первісних позовах позивач, як на одну з підстав звернення до суду, посилалася на Закон України «Про запобігання корупції». Наразі, з відповіді прокуратури Київської області народному депутату України ОСОБА_3 від 01.06.2016 № 32-187вих-16 вбачається, що за фактом надлишкового нарахування та виплат премій посадовим особами Бучанської міської поліклініки до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2016 внесено відомості за № 0000058 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України. Крім того, на думку прокурора, в діях посадових осіб Бучанської міської поліклініки відсутні ознаки правопорушення, пов'язані з корупцією. Крім цього, позивач зазначав, що оскаржувані накази є наслідком непрямої дискримінації. Позивач змінює підстави позову. Зокрема, позивач заявляє, що підставами звернення до суду з позовом про визнання наказів незаконними та їх скасування, відшкодування моральної шкоди є Закон України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні» та пряма дискримінація позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

Позивач вказує, що вона працює у відповідача на посаді лікаря-терапевта дільничного з травня 1996 року. Вказує, що 31.12.2015 згідно наказу відповідача № 144/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 11.03.2016 згідно наказу відповідача № 36/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 25.05.2016 згідно наказу відповідача № 72/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 16.06.2016 згідно наказу № 86/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Позивач вважає, що вказані накази є такими, що суперечать положенням Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законам України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правовим актам у сфері охорони здоров'я.

Стаття 40 Конституції України надає кожному право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дату обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

04.04.2015 вона звернулася до голови Комітету Верховної Ради України з питань охорони здоров»я ОСОБА_3 з приводу утисків позивача керівництвом відповідача через її активну позицію (звернення з приводу порушення керівництвом трудового законодавства до різних інстанцій) та бюджетного законодавства України щодо нарахування премій та надбавок. За результатами проведення Державною фінансовою інспекцією у Київській області планової фінансово-господарської перевірки відповідача за період з 01.01.2012 по 30.09.2015 було встановлено надлишкові нарахування та виплати премій посадовим особам відповідача у загальній сумі 30 054,98 грн., а саме заступнику головного лікаря ОСОБА_6, заступнику головного лікаря ОСОБА_7, заступнику головного лікаря ОСОБА_8, що підтверджується листом інспекції від 18.12.2015 № 04-16/1672.

Статті 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає, що особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особі, яка скористалася таким правом, та інших осіб.

Поряд із цим, 31.12.2015 згідно наказу № 144/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено в преамбулі цього наказу, було порушення позивачем пунктів 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28 посадової інструкції лікаря терапевта дільничного, затвердженої третьою особою 20.10.2010, статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я».

Позивач вважає, що наказ № 144/ОД суперечить вимогам Кодексу законів про працю України, Законів України «Основи законодавства України про охорону здоров»я», «Про засади запобігання та протидії корупції», наказу МОЗ України від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги» з огляду на наступне.

Так, 11.12.2015 із заявою про дозвіл на заміну дільничного лікаря-терапевта до третьої особи звернулася громадянка ОСОБА_9

На підставі цієї заяви відповідачем 17.12.2015 було видано наказ № 129/ОД «Про створення комісії по розгляду скарги ОСОБА_9.», яким було утворено відповідну комісію у складі ОСОБА_10 - заступника головного лікаря медичної частини, ОСОБА_6 - заступника головного лікаря з ЕТН, ОСОБА_7 - завідувача терапевтичним відділенням, ОСОБА_11 - юрисконсульта.

28.12.2015 цією комісією було складено Акт, яким встановлено порушення лікарем-терапевтом дільничним ОСОБА_1 заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медичної карти амбулаторного хворого» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № ПО від 14.02.2012, порушення посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного, а саме: п. 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28.

Стаття 14-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачає, що систему стандартів у сфері охорони здоров'я складають державні соціальні нормативи та галузеві стандарти.

Дотримання стандартів у сфері охорони здоров'я забезпечується шляхом контролю якості надання медичних послуг відповідно до Порядку контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752, пунктом 5 якого передбачено, що контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров'я та/або медичними радами закладів охорони здоров'я в межах повноважень, визначених законодавством.

На момент розгляду заяви громадянки ОСОБА_9 був чинним наказ МОЗ України від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», яким, зокрема, було затверджено Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я, розділ III якого передбачав, що розгляд питань та надання пропозицій керівництву 303 щодо скарг пацієнтів відноситься до функцій медичної ради.

Таким чином, комісія по розгляду скарги ОСОБА_9 не є тим органом, який відповідно до чинного законодавства України у сфері охорони здоров'я уповноважений здійснювати розгляд скарг пацієнтів, а Акт, складений зазначеною комісією не є тим документом, який приймається за результатами здійснення такого контролю.

Пункт 2.17 посадової інструкції передбачає обов'язок лікаря-терапевта дільничного за час лікування в кабінеті забезпечити проходження пацієнтами цільових оглядів на туберкульоз, онкопатологїї, венеричних хвороб, педикульозу, корости.

На момент звернення ОСОБА_9 до позивача за наданням первинної медичної допомоги, останній відповідно до статті 35-1 закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» було надано первинну медичну допомогу. Позивачем було направлено громадянку ОСОБА_9 на консультацію до лікаря-отоларинголога, який діагностував у останньої гайморит, що вбачається з відповідного запису у медичній картці ОСОБА_9 та службової записки позивача на ім'я відповідача.

Пунктом 2.19 посадової інструкції передбачається обов'язок лікаря-терапевта дільничного забезпечувати чітке та правильне ведення медичної документації, а пункт 5.22 - зобов'язує позивача знати правила оформлення медичної документації. Основні вимоги, які ставляться до ведення такої документації, позивачем виконано було.

Пункти 2.22 та 5.28 посадової інструкції зобов'язують лікаря-терапевта дільничного у своїй діяльності додержуватися принципів медичної етики та деонтології, а також знати правила медичної деонтології.

Поняття медичної етики та деонтології на законодавчому рівні наразі не визначеної Єдиний документ, який дає визначення цим поняттям є Етичний кодекс лікаря України, затверджений на X з'їзді Всеукраїнського лікарського об'єднання, який відбувся у м. Євпаторії АРК Крим 24-27 вересня 2009 року.

Наразі, дія Етичного кодексу лікаря України не поширюється на відповідача, оскільки останній у встановленому порядку не приєднався до цього Кодексу.

З передбаченими пунктом 5.28 посадової інструкції правилами позивача ознайомлено в установленому порядку не було, чим порушено вимоги статті 57 Конституції України, яка гарантує право кожного знати свої права і обов'язки.

Пункт 2.28 передбачає, що лікар-терапевт дільничний зобов'язаний працювати в медичному одязі.

Позивачем під час огляду громадянки ОСОБА_14 було виконано ці вимоги.

Стаття 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначає право пацієнта вимагати зміни лікаря.

Цим правом скористалася пацієнтка, оскільки відмовлялася від медичних приписів позивача.

Стаття 34 Закону передбачає, що лікар не несе відповідальності за здоров'я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У преамбулі наказу № 144/ОД зазначено, що останній видано на підставі, зокрема, статті 148 Кодексу законів про працю України, згідно якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку.

Виявлення проступку, як вбачається з преамбули наказу № 144/ОД, оформлено висновком комісії. Натомість, у пункті 3 наказу № 144/ОД, як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення вказано висновок засідання комісії.

Поряд з цим, позивача було ознайомлено тільки з актом комісії від 28.12.2015. З висновками комісії або з висновками засідання комісії позивача ознайомлено не було.

Пункт 6 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає, що пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності виникло три ситуації, за яких позивача було піддано прямій дискримінації.

Позивача, на відміну від членів комісії, не було повідомлено про час та місце засідання комісії.

Пояснення позивача з приводу заяви громадянки ОСОБА_9 не розглядалися комісією. З акту комісії від 28.12.2015 вбачається, що комісія у зазначеному вище складі, розглядала скаргу хворої ОСОБА_14 та аналізувала записи в амбулаторній картці останньої.

Лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_15 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за не проведення онкопрофогляду (пальпації молочних залоз та периферичних лімфатичних вузлів) хворої ОСОБА_14 Як вбачається із записів амбулаторної картки ОСОБА_14, 11.12.2016 остання оглядалася лікарем - терапевтом дільничним ОСОБА_15, якою також не було проведено при цьому, лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_15 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за таке порушення.

Викладене переконливо свідчить, що у обумовлених ситуаціях з позивачем повелися менш прихильно, ніж з іншими особами.

Відповідно до пункту 5-1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» пособництво у дискримінації - будь-яка свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації.

Таким чином, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (особи, які отримали неправомірну вигоду), ОСОБА_10, ОСОБА_11 є пособниками у дискримінації позивача. 11.03.2016 відповідачем було видано наказ № 36/ОД, згідно з яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено у преамбулі оскаржуваного наказу, було порушення позивачем розділу 5 пункту 5.1.4, 5.1.5, 5.1.11, 5.1.16 наказу МОЗ України від 09.04.2008 № 189 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», пунктів 2.12, 2.19, 2.27, 2.34, 2.51 посадової інструкції лікаря- терапевта дільничного, а також акт засідання комісії.

Обумовлені вище порушення були встановлені комісією на підставі доповідної завідувача терапевтичним відділенням ОСОБА_7, про що було складено 10.03.2016 відповідний акт.

До складу вказаної комісії увійшло 5 осіб: голова комісії - заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності - ОСОБА_6 та члени комісії ОСОБА_10 - заступник головного лікаря, ОСОБА_16 - завідувач педіатричним відділенням, голова ЛКК педіатричного відділення, ОСОБА_17 - завідувач стоматологічним відділенням, ОСОБА_7 - завідувач терапевтичним відділенням.

Позивач вважає, що наказ є таким, що порушує статтю 34 Конституції України, статтю 149 Кодексу законів про працю України, статтю 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», статті 6, 14 Закону України «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правові акти МОЗ України з огляду на наступне.

В силу приписів статей 14і, 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затверджене наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 198 є галузевим стандартом, який регулює діяльність у сфері охорони здоров'я.

Дотримання стандартів у сфері охорони здоров'я забезпечується шляхом контролю якості надання медичних послуг згідно з Порядком контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752.

Дія цього Порядку відповідно до його пункту 1 та наказу Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації від 05.08.2013 № 82 «Про забезпечення контролю якості медичної допомоги в Київській області» поширюється на відповідача.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров'я та/або медичними радами закладів охорони здоров'я в межах повноважень, визначених законодавством.

Наказом МОЗ України від 24.02.2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» затверджено, зокрема, Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я, розділ І якого передбачає, що внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється Медичною радою закладу охорони здоров'я, яка створюється закладом охорони здоров'я, а її склад затверджується наказом керівника закладу охорони здоров'я. Пункт 6 Положення визначає, що за результатами здійснення внутрішнього контролю якості надання медичних послуг приймається рішення.

На момент видачі оскаржуваного наказу Медична рада відповідачем створена не була, а третьою особою не було затверджено її склад.

Таким чином, комісія відповідача не є тим органом, який чинним законодавством України уповноважений здійснювати внутрішній контроль якості надання медичних послуг, а акт комісії відповідача не є тим документом, який приймається за результатами проведення такого контролю.

Наведене свідчить, що оскаржуваний наказ суперечить статті 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», яка серед іншого до основних принципів охорони здоров'я в Україні відносить дотримання прав і свобод людини і громадянина в сфері охорони здоров'я та забезпечення пов'язаних з ними державних гарантій.

При цьому, оскаржуваний наказ суперечить Порядку контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752, Положенню про медичну раду закладу охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 24.02.2016 № 69 в частині здійснення повноважень з внутрішнього контролю якості надання медичних послуг не уповноваженим органом та складання останнім документа, не передбаченого зазначеними нормативно-правовими актами.

В порушення вимог статті 149 цього Кодексу відповідач відмовився отримувати у позивача пояснення, про що свідчить відповідний запис на оскаржуваному наказі.

Поряд з цим, під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, виникло три ситуації, у яких позивача було піддано прямій дискримінації.

Позивача не було повідомлено про час та місце засідання комісії.

Пояснення позивача не розглядалися на засіданні комісії, про що свідчить акт комісії від 10.03.2016.

Завідувача терапевтичним відділенням ОСОБА_7 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог розділу 5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2016 № 189. Як вбачається з акту комісії від 10.03.2016, остання розглядала доповідну записку завідувача терапевтичним відділенням ОСОБА_7 про те, що ним виявлено порушення позивачем Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, яке полягало у неправильному заповненні амбулаторної картки.

Втім, пункт 5.2.11 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ від 09.04.2008 № 189 передбачає, що завідувач терапевтичним відділенням має право порушити питання про притягнення лікаря до дисциплінарної відповідальності лише у разі неправильно встановленого діагнозу.

Таким чином, у обумовлених ситуаціях з позивачем повелися менш прихильно, ніж з іншими особами, а посадові особи відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_7 є пособниками у дискримінації.

У квітні 2016 року позивач повторно звернулася до народного депутата України ОСОБА_3 з приводу виникнення стосовно позивача дискримінації. 22.04.2016 року

народним депутатом України ОСОБА_3 на ім'я Бучанського міського голови ОСОБА_12 було скеровано депутатське звернення № 195 щодо вжиття позитивних дій, спрямованих на усунення дискримінації позивача у трудових відносинах.

Звернення позивача до народного депутата України з приводу виникнення стосовно позивача дискримінації всупереч чистині другій статті 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» спричинило для останньої негативні наслідки у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності.

25.04.2016 відповідачем було видано наказ № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.».

Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено у преамбулі оскаржуваного наказу, було порушення позивачем пунктів 2.12, 2.15, 2.27, 2.35 посадової інструкції лікаря - терапевта дільничного, наказу МОЗ України від 03.07.2006 № 433 «Протокол надання медичної допомоги хворим на госпітальну пневмонію», підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 наказу МОЗ України від 18.04.2008 № 198.

Зазначені вище порушення буди встановлені службовим розслідуванням, проведеним 24.05.2016 Медичною радою Бучанської міської поліклініки згідно з протоколом її засідання на підставі скарги громадянки ОСОБА_18 від 26.04.2016.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ є таким, що суперечить статті 58 Конституції України, статтям 6, 14 Закону України «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правовим актам МОЗ України з огляду на наступне.

19 травня 2016 року відповідачем згідно наказу № 66/ОД було створено Медичну раду, затверджено склад та положення про неї.

Як вбачається з преамбули наказу, останній видано на підставі, зокрема, наказу Міністерства охорони здоров'я від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», підпунктом 3 пункту 1 якого затверджено Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пункту 5 наказу МОЗ України від 05.02.2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» наказ МОЗ України від 06 серпня 2013 року № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2013 року за№ 1717/24249 (із змінами) визнано таким, що втратив чинність.

Стаття 58 Конституції України у частині першій закріплює принцип незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 № 1-99/рп у справі про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів зробив висновок про те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, наказ від 19.05.2016 № 66/ОД не міг застосовуватися до факту звернення громадянки ОСОБА_18, оскільки цей факт мав місце 26.04.2016.

Також на цьому засіданні розглядалися доповідні заступника головного лікаря ОСОБА_19 та лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_20 від 19.05.2016 щодо ненадання позивачем медичної допомоги пацієнту та результати розгляду яких стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.06.2016 № 86/ОД.

Як вбачається з протоколу засідання Медичної ради від 24.05.2016, на її засіданні розглядалося 2 питання, за результатами розгляду яких Медична рада, враховуючи усі порушення позивача, прийняла одне рішення про винесення позивачу догани.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, наказ від 16.06.2016 № 86/ОД суперечить статті 61 Конституції України.

Крім цього, під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в обох випадках виникли ситуації, за яких позивача було піддано прямій дискримінації.

Позивача не було повідомлено про час і місце засідання Медичної ради.

Пояснення позивача щодо скарги громадянки ОСОБА_18 не засіданні Медичної ради не розглядалося.

Заступника головного лікаря ОСОБА_10 та лікаря-акушера ОСОБА_20 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за ненадання пацієнту медичної допомоги. Наказом МОЗ України від 15.01.2014 № 34 «Про затвердження та впровадження медико- технологічних документів зі стандартизації екстреної медичної допомоги» затверджено уніфікований клінічних протокол екстреної медичної допомоги «Носова кровотеча» (пункт 1.10 наказу). Відповідно до пункту 3 розділу III протоколу медична допомога на догоспітальному етапі повинна бути надана пацієнтам з носовою кровотечею у перші хвилини від початку розвитку ознак прояву захворювання. Як вбачається з доповідної записки ОСОБА_10, лікар-гінеколог ОСОБА_20 в порушення вимог зазначеного протоколу в перші хвилини носової кровотечі у пацієнтки не надала їй відповідну допомогу, залишила хвору та звернулася до позивача з вимогою надати допомогу. Після чого ОСОБА_20 звернулася до ОСОБА_10, яка також не надала пацієнтці відповідну допомогу, а відвела її на огляд до лікарів ОСОБА_21 та ОСОБА_5

Викладене свідчить, що позивача систематично піддають прямій дискримінації через реалізацію останньою свої прав, передбачених статтями 34, 40 Конституції України.

Закон України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні» у статті 1 передбачає, що дискримінація виникає внаслідок підбурювання до дискримінації та пособництва у дискримінації.

Обставини видачі оскаржуваних наказів свідчать, що пособниками у дискримінації позивача є: ОСОБА_6 - заступник головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, особа, яка отримала неправомірну вигоду, голова комісії, якою було складено акт від 10.03.2016, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД, член комісії, якою було складено акт від 28.12.2015, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 31.12.2015 № 144/ОД, голова Медичної ради відповідача, згідно рішення якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 25.05.2016 № 72/ОД та від 16.06.2016 №86/ОД. ОСОБА_7 - завідувач терапевтичним відділенням, особа, яка отримала неправомірну вигоду; член комісії, якою було складено акт від 28.12.2015, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 31.12.2015 № 144/ОД; особа, на підставі доповідної записки якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член комісії, якою було складено акт від 10.03.2016, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради відповідача; ОСОБА_10 - заступник головного лікаря, член комісій, згідно актів яких позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно наказів від 31.12.2015 № 144/ОД, від 11.03.2016 № 36/ОД; особа, на підставі доповідної якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 16.06.2016 № 86/ОД; ОСОБА_16 - завідувач терапевтичним відділенням; член комісії, на підставі акту якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; ОСОБА_17 - голова профспілкового комітету, завідувач стоматологічним відділенням; член комісії, на підставі акту якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; ОСОБА_21 - лікар - терапевт дільничний; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; ОСОБА_22 - лікар - уролог; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; особа, яка звинуватила позивача у халатному відношенні до своїх обов'язків та грубій поведінці з пацієнтами; ОСОБА_20 - лікар - гінеколог; особа, на підставі доповідної якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 16.06.2016 № 86/ОД; ОСОБА_23 - головна медична сестра; секретар Медичної ради, член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД.

Стаття 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» передбачає, що особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації.

Стаття 237і Кодексу законів про працю України передбачає право позивача вимагати у відповідача моральної шкоди, оскільки незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які позивач оцінює у 10 000 гривень за кожен незаконний наказ, а разом 40 000 грн.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 31.12.2015 № 144/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 11.03.2016 № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 25.05.2016 № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 16.06.2016 № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; стягнути з комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,0 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 2 202,80 гривень, а всього 42 202,80 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_24, ОСОБА_25 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_26 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що всі негативні наслідки пов'язані не з дискримінацією позивача та корупцією, а з не зовсім професійною поведінкою позивача, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову та просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_29, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Бучанській міській поліклініці з 23.05.1996 року по даний час на посаді лікаря-терапевта дільничного.

20 жовтня 2010 року головним лікарем ОСОБА_2 затверджено Посадову Інструкцію лікаря-терапевта дільничного, з якою позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис на посадовій інструкці.

Наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 № 144/ОД від 31.12.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» ОСОБА_1 - лікарю-терапевту дільничному оголошено догану, у зв»язку з тим, що 08 грудня 2015 року лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 своїми професійними діями порушила пункти 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28 посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного та ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я». Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено скарга ОСОБА_9, письмове пояснення ОСОБА_1, висновок засідання комісії.

Встановлено, що 11.12.2015 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки звернулася із заявою ОСОБА_9, яка у даній заяві зазначала, що у вівторок 8.12.15 вона звернулася до дальничного терапевта ОСОБА_1 зі скаргою на самопочуття, з суботи 5.12.15 р. у неї температура 37,4. Кожну її скаргу лікарка ОСОБА_1 переводила в порівняння з собою - мені теж погано, я теж кашляю і приймаю людей. На її скаргу, що всі мокра, слібкість - лікарка: не потрібно було одівати пухове пальто. На її скаргу, що турбує кашель, лікарка сплюнула свою слюну на листочок паперу і показує їй зі словами: в мене теж кашель, ну й що. Послухавши її лікарка сказала, що в неї все чисто, що кашель її із-за нежитю. За лікарняний лист - не бачу потреби і відправила до ЛОРа, де вже почалося її лікування з відкриттям лікарняного листа. Але 11.12.15 вона вирішила ще раз звернутися до терапевта, бо кашель не полишав її. Лікарка ОСОБА_38 була дуже здивована, що ОСОБА_1 їй нічого не призначила і взагалі у мед.картці майже пустий запис (ні про що). Не було даже виписані направлення на аналізи. ОСОБА_38 призначила їй екстренне лікування, щоб полегшити дихання, за що вона їй дуже вдячна. Також вказала, що лікарка була без халата, що найбільше здивувало, важала, що це неповага до пацієнтів. Просила дозволу про зміну участкового лікаря-терапевта.

Наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 № 129/ОД від 17.12.2015 року «Про створення комісії по розгляду скарги ОСОБА_9.» для з»ясування обставин, викладених в скарзі ОСОБА_9 від 11.12.2015 року створити комісію в складі голова комісії - ОСОБА_10 - заступник головного лікаря; члени комісії - ОСОБА_7 - завідувач терапевтичним відділенням, ОСОБА_6 - заступник головного лікаря з ЕТН, ОСОБА_11 - юрисконсульт, комісії розглянути обставини викладені в скарзі та надати висновок до 29.12.2015 року.

Лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 28.12.2015 року звернулася до головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 із службовою запискою, в якій на заяву ОСОБА_9 від 11.12.15 р. повідомила наступне: 8.12.15 р біля 11.00-11.30 на амбулаторний прийом звернулася ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а/к 8-412. На момент огляду пацієнтки виміряла температуру 36,9, А/Т 95/65; оглянувши її, слизову оболонку, вислухавши легені, серце і т.п. сказала пацієнтці, що її потрібно оглянути комісійно разом з ЛОР-лікарем для визначення тактики лікування, обстеження, працездатності. ОСОБА_9 не давши їй зробити запис в амбулаторній карточці забрала її зі столу з словами роздратування, що піде до ЛОР-лікаря. В цей день вона знов побачила її в коридорі і ОСОБА_9 сказала, що в неї гайморит, буде лікуватися в ЛОР-лікаря. В амбулаторну картку пацієнтки вона не могла зробити свій запис, бо а/к 8-142 була в каб. № 3, а потім її з собою носила пацієнтка, - а тепер не буде. Всі інші доводи пацієнтки ОСОБА_9 не мають підгрунтя.

Згідно Акту від 28.12.2015 року комісія у складі ОСОБА_10 - заступника головного лікаря з медичної частини, ОСОБА_6- заступника головного лікаря з ЕТН, ОСОБА_7 - завідувача терапевтичним відділенням, ОСОБА_11 - юрисконсульта вивчила скаргу ОСОБА_9, амбулатрна картка № 09-412 враховуючи скаргу хворої, проаналізувавши запис в амбулаторній картці, взявши пояснення лікаря-терапевта ОСОБА_1 дійшла висновку, що мали місце ряд порушень, а саме: порушений п. 16 інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/О «Медична картка амбулаторного хворого» затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року: не деталізовані скарги хворої, не зібраний анамнез захворювання, не зібраний анамнез життя, відсутні дані об»єктивного обстеження, огляд хворого, пальпація, перкусія, не проведений онкопрофогляд (пальпація молочних залоз та переферичних лимфатичних вузлів, відсутній попередній діагноз, відсутні рекомендації; порушені п. 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22,5.28 «Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного», затвердженої головним лікарем поліклініки, з якою лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 ознайомлена 10.03.2011 року та виходячи із вищенаведеного комісією прийнято рішення звернутися до головного лікаря поліклініки з пропозицією за допущені лікарем помилки винести лікарю-терапевту дільничному ОСОБА_1 догану.

Згідно Акту від 05.01.2016 року завідувач терапевтичним відділенням ОСОБА_7, головна м/с ОСОБА_23, інспектор з кадрів ОСОБА_32 склали даний акт про те, що лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 відмовилась ознайомитись з наказом № 144/ОД від 31.12.2015 року про її дисциплінарне стягнення.

Встановлено, що 18.12.2015 Державна фінансова інспекція України направила ОСОБА_1 листа за № 04-16/1672 «Про розгляд звернення», в якому зазначено, що Державна фінансова інспекція України в межах компетенції розглянула її звернення від 08.04.2015, яке надійшло через Комітет Верховної Ради України з питань охорони здоров»я листом від 24.04.2015 № 04-25/15-474 щодо можливих порушень законодавства з питань оплати праці адміністрацією Бучанської міської поліклініки Київської області та на доповнення до листа від 14.05.2015 № 04-16/633 повідомила, що з метою перевірки фактів, викладених у її зверненні Державна фінансова інспекція в Київській області провела планову ревізію фінансово-господарської діяльності Бучанської міської поліклініки за період з 01.10.2012 по 30.09.2015. У даному листі серед іншого зазначено, що перевірку правильності нарахування та виплати заробітної плати працівникам закладу, зазначеним у скарзі, проведено суцільним методом за 2014 рік та 9 місяців 2015 року. Установлено, що в штатному розписі та тарифікаційних списках при призначенні на посаду завідувача терапевтичного відділення з 27.08.2013 лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_7 встановлено посадовий оклад з підвищенням на 25%. Проте кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Терапія» ОСОБА_7 присвоєно лише 19.09.2013, як наслідок, з 27.08.2013 по 18.09.2013 при відсутності кваліфікаційної категорії за спеціальністю «Терапія» ОСОБА_7 зайво виплачено заробітної плати на суму 564,98 грн. та зайво перераховано до державних цільових фондів на суму 205,09 гривні. Перевіркою правильності нарахування та виплати премій працівникам поліклініки встановлено, що на порушення вимог п. 1.6 та п. 5.11 Наказу № 308/519 преміювання заступників головного лікаря за результатами роботи за рік і квартал проводилося без відповідного рішення Бучанської міської ради, що призвело до зайвого нарахування та виплати премій заступнику головного лікаря ОСОБА_6 на суму 27 690,0 грн та заступнику головного лікаря ОСОБА_8 на суму 1 800,0 грн. та, відповідно, зайво сплачено внесків до державних цільових фондів на суму 10 704,87 грн. Інших порушень законодаства з оплати праці працівникам закладу, зазначеним у скарзі, не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 від 11.03.2016 року № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» ОСОБА_1 - лікарю-терапевту дільничному оголошено догану у зв»язку з тим, що згідно акту комісії від 10.03.2016 року були встановлені порушення у веденні медичної документації лікування та діагностиці хворої ОСОБА_33 лікарем - терапевтом дільничним ОСОБА_1, а саме порушення розділу 5 пункту 5.1.4; 5.1.5; 5.1.11; 5.1.16 наказу МОЗ України від 09.04.2008 року № 189 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності»; порушення п. 2.12 ; 2.19; 2.27; 2.34; 2.51 «Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного» . Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено акт засідання комісії.

Встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 від 14.03.2016 року № 38/ОД «Про відміну наказу від 11.03.2016 р. № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» для додаткового з»ясування обставин порушень трудової дисципліни та для усунення недоліків при ознайомленні лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_1 з актом комісії скасовано наказ від 11.03.2016 року № 36/ОД.

Встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 від 19.05.2016 року № 66/ОД «Про організацію роботи Медичної ради Бучанської міської поліклініки» утворено Медичну раду Бучанської міської поліклініки та затверджено її склад, затверджено положення про Медичну раду.

В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 від 25.05.2016 року № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» за неналежне виконання своїх посадових обов»язків та численні порушення діючого законодавства України при виконанні своїх посадових обов»язків лікарю-терапевту дільничному ОСОБА_1 оголошено догану у зв»язку з тим, що службовим розслідуванням, проведеним у зв»язку з надходженням скарги ОСОБА_27 на дії лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_1 встановлено, що при виконанні своїх посадових обов»язків по наданню 25.04.2016 року медичної допомоги хворій ОСОБА_28 лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.12, п. 2.15, 2.27, 2.35 Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного, наказу Міністерства охорони здоров»я України від 03.07.2006 року № 433 «Протокол надання медичної допомоги хворим на не госпітальну пневмонію», п.п. 5.1.4, п.5.1 розділу 5 наказу Міністерства охорони здоров»я України від 18.04.2008 року № 189.

Встановлено, що 26.04.2016 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 звернулася жителька м. Буча ОСОБА_27 із скаргою, в якій зазначала, що 25.04.2016 вона викликала лікаря до її доньки ОСОБА_28, у якої була температура 37,6 і сильний кашель сухий, на виклик прийшла лікар ОСОБА_34 Прослухавши дитину, вона сказала, що за хрипами не може прослухати чи є запалення легенів, сказала, якщо буде гірше, то прийти, а якщо ні - то в п»ятницю забрати лікарняний; також виписала ліки і направлення на аналіз крові. Зранку її дитині стало гірше і вона почала задихатися, вони звернулися в поліклініку до ОСОБА_1, при цьому вона сказала, що направлення вона дала на флюорографію (це не правда), нагрубила їм і відправила до головного лікаря. Просила розглянути її скаргу і прийняти міри вдповідно до чинного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 від 16.06.2016 року № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.» за неналежне виконання своїх посадових обов»язків та численні порушення діючого законодавства України при виконанні своїх посадових обов»язків лікарю-терапевту дільничному ОСОБА_1 оголошено догану у зв»язку з тим, що службовим розслідуванням, проведеним у зв»язку з надходженням доповідної записки заступника головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_10 встановлено, що при виконанні своїх посадових обов»язків лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 19.05.2016 року відмовилася від надання медичної допомоги хворій ОСОБА_35, чим лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.1, п. 2.9 Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного; ст. 34, ст. 35, ст. 52, ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я».

Встановлено, що 19.05.2016 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки ОСОБА_2 звернулася із доповідною запискою заступник головного лікаря ОСОБА_10, в якій зазначала, що 19.05.2016 року о 14.25 лікар акушер-гінеколог ОСОБА_20 повідомила їй, що лікар-терапевт дільничний ОСОБА_1 відмовила в прийомі та наданні медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці ОСОБА_35, ІНФОРМАЦІЯ_2 (амбулаторна картка № 9.1299). Вказала, що нею та лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_20 було надано невідкладну медичну допомогу вагітній пацієнтці ОСОБА_35, а сааме забезпечено терміновий огляд лікарем-отоларингологом ОСОБА_5 та в.о. зав. терапевтичого відділення ОСОБА_21.; надавши невідкладну медичну допомогу вагітній пацієнтці ОСОБА_35, остання була скерована на стаціонарне лікування до Ворзельського пологового будинку з діагнозом загроза переривання вагітності. Нею перевірено факт звернення лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_20 до лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_1 щодо ненадання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці ОСОБА_35 та отримано усне підтвердження від ОСОБА_1 факту звернення лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_20 щодо надання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці ОСОБА_35 На її вимогу, в присутності медичної сестри дільничної ОСОБА_36, лікар-терапевт ОСОБА_1 відмовилась надавати письмові пояснення за фактом не надання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці ОСОБА_35 Лікар-терапевт ОСОБА_1 надала лише усне пояснення, що хвора не з її дільниці, без а/картки, її дільничний лікар зараз на прийомі в іншому кабінету. Враховуючи, що такі факти підлягають розгляду, пропонувала винести дане питання на заслуховування на Медичній раді.

Встановлено, що згідно протоколу засідання медичної ради Бучанської міської поліклініки від 24.05.2016 року слухали голову медичної ради ОСОБА_6 по слідуючих питаннях: 1. Скарга жительки м. Буча ОСОБА_27 від 24.04.2016 року на роботу лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_1 2. Доповідна заступника головного лікаря ОСОБА_10 від 19.05.2016 року щодо надання медичної допомоги лікарем ОСОБА_1 вагітній ОСОБА_35 та результатами розгляду даних питань медична рада пропонувала за виявлені порушення виконання посадових функціональних обов»язків лікарю-терапевту дільничному ОСОБА_1 винести догану.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася із зверненнями до народного депутата України ОСОБА_3. з приводу фактів порушення посадовими особами Бучанської міської поліклініки принципів недискримінації, передбачених статтею 2 Закону України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні», які були скеровані до різних установ та організації та даними установами їй були надані відповіді.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_37 та ОСОБА_25, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_26, свідків ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_29, матеріалами справи.

Так, свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що її дочка ОСОБА_28 в квітні 2016 року захворіла, у неї була висока температура та сильний сухий кашель. Вони викликали лікаря додому, прийшла лікар ОСОБА_1 Пояснила, що вона при цьому присутня не була, зі слів дочки лікар виписала ліки, не давши направлення на рентгенологічне дослідження щоб встановити правильний діагноз при підозрі на пневмонію, виписала ліки і сказала прийти в п»ятницю за лікарняним і якщо буде погано, то приходити. Дочці було 19 років, на ранок її стан суттєво погіршився, вона почала задихатися і була дуже бліда. Вони пішли до поліклініки до ОСОБА_1, вона сказала, що вона дала направлення на рентген та почала щось швидко писати в карточці та сказала йти до головного лікаря, якщо їм щось не подобається. Вони пішли до головного лікаря поліклініки ОСОБА_2, він їх направив до зав. терапевтичним відділенням Бучанської поліклініки, він дочку послухав і відправив на рентген. Повернулись вони до нього з результатом рентгену, підтвердився діагноз пневмонія. Після цього він їх направив до стаціонару на лікування. Після того вона поклала дитину в лікарню та їй призначили лікування. Вона повернулася до головного лікаря поліклініки і написала скаргу на ОСОБА_1 з приводу того, що не був поставлений правильний діагноз і неправильно було призначено лікування та взагалі з приводу її відношення до пацієнтів, оскільки це був не перший випадок такого відношення, раніше вона так відносилася до її матері. Пояснила, що вона незадоволена її роботою, лікар має обов»язок досконало оглянути пацієнта. В карточці лікарем не було записано що це була пневмонія і треба було призначати правильне лікування. Те, що діагноз був встановлений не правильно, вона дізналася в стаціонарі і стан її дочки покращився в лікарні. Лікар ОСОБА_1 не просила показати результати рентгену, ніякого направлення на флюорографію вона в момент огляду не надавала, було направлення на аналіз крові.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що в квітні 2016 року вона захворіла, у неї була висока температура, вона викликала лікаря, прийшла ОСОБА_1, послухала її і сказала, що за її бронхітом не чутно чи є запалення легень чи немає і дала направлення на аналіз крові та виписала ліки. Це був понеділок і сказала, що якщо все буде нормально - прийти в п'ятницю. К вечеру у неї погіршився стан і вранці мати побачила, що їй погано і вирішили піти в поліклініку. Мати почала нервувати. Вони прийшли на прийом до ОСОБА_1, мати її запитала чому вона не дала направлення на рентген, ОСОБА_1 сказала, що давала направлення. Між ними виник конфлікт. Після цього вони пішли до головного лікаря, який направив її до іншого лікаря, який її послухав і дав направлення на флюорографію; вона її зробила та підтвердилася пневмонія і вона лягла в лікарню, де пролежала 2 тижні. Пояснила, що вона сказала ОСОБА_1, що їздила в інше місто і була легко одягнута і захворіла, ОСОБА_1 результатами рентгену не інтересувалася.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працює завідуючим терапевтичним відділенням Бучанської міської поліклініки. 08.12.2015 року до лікаря ОСОБА_1 звернулася ОСОБА_9, 1974 р. н. на амбулаторний прийом зі скаргою на слабкість. 15.12.2015 року він був членом комісії, яка розглядала скаргу ОСОБА_9, засідання почалося ближче до обіду, точний час він не пам'ятає. Про засідання комісії йому повідомила адміністрація - головний лікар ОСОБА_2, чи була запрошена ОСОБА_1 йому не відомо. Пояснення ОСОБА_1 вивчав на комісії. ОСОБА_9 звернулася із заявою про заміну лікаря. ОСОБА_1 допустила ряд порушень. В акті від 28.12.15 складеного комісією вказано, що відсутні дані про пальпацію, а винесено догану ОСОБА_1, а не ОСОБА_15 тому що на ОСОБА_1 написано було скаргу, ОСОБА_15 не було притягнуто до відповідальності. 10.03.2016 він написав доповідну і було притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з приводу хворої ОСОБА_33. 10.03.16 де проходило засідання комісії він не пригадує, в КП «Міжлікарняна аптека», коли почалося і закінчилося засідання комісії він не пам'ятає. Порушення Положення про експертизу тимчасової непрацездатності передбачає дисциплінарну відповідальність за порушення, які вказані в акті від 10.03.16. Пояснив, що він є членом Медичної ради. До ОСОБА_1 у нього негативного ставлення не має, вона є дипломованим фахівцем. Також пояснив, що на колективному зверненні його підпис, він долучається до цього, ОСОБА_1 ходить по поліклініці, розказує, що вона наведе порчу мед. сестрам та таке інше, він бачив, що вона будоражить колектив своєю поведінкою, про чорну магію вона говорить працівникам і вони йому про це розповідають, документально він це підтвердити не може. Доповідну по факту заяви ОСОБА_9 він писав на ім'я головного лікаря, він спілкувався з нею особисто, вона підтвердила викладене в заяві, акт по заяві ОСОБА_9 ним написаний і підписаний, він правомірно просив оголосити ОСОБА_1 догану. Був факт, що ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення і ознайомлена з наказом № 144/ОД від 31.12.15. По наказу № 36 від 11.03.16 він писав доповідну на ім'я керівника Бучанської поліклініки і вважає, що все правомочно, що він вказав в цьому акті по ОСОБА_33. Він підписував акт від 06.04.16 і брав участь в комісії по розгляду мед документації ОСОБА_33. По ОСОБА_28 особисто участі в розгляді її скарги не брав. Колективне звернення було предметом розгляду на Мед. раді в 2016 році, коли не пам'ятає, яке рішення було прийнято не знає, протоколів він не веде, чи була присутня ОСОБА_1 не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що нею була написана заява-скарга на лікаря ОСОБА_1 11 грудня 2015 року, т. я. вона 08.12.15 звернулася до лікаря ОСОБА_1 з температурою 37,4, слабкість, кашель нежить, лікарка послухавши її сказала, що вона теж погано себе почуває, на листок паперу сплюнула своє «харкотіння» і показала їй, на прийомі була в неохайному вигляді, без халата, попиваючи чай, запропонувала їй звертатися до лор-лікаря; їй вона відмовилася відкривати лікарняний, сказала, що може у неї щось знайде лор-лікар. В мед картці амбулаторного хворого зробила запис, що вона хворіє з суботи, звернулася з температурою 37,4 і все, ніяких призначень не зробила. Вона звернулася в той же день до лор-лікаря, яка призначила лікування і відкрила лікарняний. Пояснила, що у неї було серйозне захворювання, загострився гайморит, призначено антибіотик, який кололи два рази в день внутрішньовенне. 11.12.2015 на четвертий день вона прийшла в поліклініку на черговий укол, їй дуже стало важко дихати. Вона звернулася до реєстратури і її направили до лікаря-терапевта ОСОБА_15, яка була дуже здивована, що лікарем ОСОБА_1 не призначено лікування. ОСОБА_15 їй призначила екстрене лікування, вона купила 3 ампули ліків і їй в поліклініці в маніпуляційному кабінеті зробили 3 уколи в/в, після чого їй стало легко дихати. Вона дуже обурилась поведінкою лікарки ОСОБА_1, вона часто зверталася до неї, але вона завжди як лікар проблемна особа, ніколи не бачить підстав для лікарняного, відноситься предвзято. Пояснила, що їй був поставлений діагноз лор-лікарем 08.12.15 року гострий гайморит, а 11.12.15 лікарем ОСОБА_15 поставлений діагноз гострий бронхіт. ОСОБА_15 її не направляла на рентгенологічне дослідження, направляла на аналіз крові, прослуховувала її, пальпації молочних залоз не проводила, оскільки це не мало відношення до її захворювання, на консультацію до лікаря-пульманолога ОСОБА_15 її не направляла. До цього вона обов'язково проходила оглядовий кабінет, завжди під час огляду там проводилася пальпація молочних залоз. 08.12.15 коли вона була на прийомі у ОСОБА_1 там була присутня медсестра, лікар під час прийому була без медичного халату. 08.12.15 коли вона була у ОСОБА_1 після неї вона пішла до лор-лікаря, який направив її на рентген гайморових пазух, рекомендувала їй госпіталізацію в Бучанську лікарню, від якої вона відмовилася, оскільки бажала лікуватися в госпіталі Державної служби в м. Києві, вул. Ягідна, 56. 08.12.15 вона не перешкоджала ОСОБА_1 роботи записи в амбулаторній картці.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснила, що вона працює лор-лікарем в Бучанській міській поліклініці; згідно амбулаторної картки до неї на прийом звернулася ОСОБА_9 зі скаргами, проведено її огляд, призначено обстеження та призначено лікування, відкритий лікарняний лист. Вона казала, що до неї вона прийшла на прийом до лікаря-терапевта ОСОБА_1, яка її направила на прийом до лор-лікаря і вона прийшла до неї на прийом. Вона не пам'ятає що ОСОБА_9 скаржилася на лікаря. По факту, пов'язаного з ОСОБА_9 проводилась в поліклініці перевірка, вона бачила її скаргу на лікаря ОСОБА_1 і ця скарга розглядалася адміністрацією поліклініки. Лікар ОСОБА_1 направила ОСОБА_9 до лор-лікаря на консультацію, захворювання ОСОБА_9 на той час не було встановлено, після її обстеження вона встановила діагноз. Пояснення щодо скарги ОСОБА_9 від неї адміністрація поліклініки не брала, з якою метою їй показували її скаргу - не пам'ятає. Пояснила, що вона підписала колективну заяву щодо дій ОСОБА_1, вона не розуміє її дій, на медичній нараді вона розглядалась. Також пояснила, що у неї з ОСОБА_1 були особисті конфлікти, чорною магією вона її не залякувала, що вона пише анонімні звернення вона не знає та не знає чи ставить вона підписи за інших людей, її права та свободи як працівника поліклініки вона не порушувала.

У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина.

У відповідності до ст. 14 закону особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб.

У відповідності до п. 5-1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» пособництво у дискримінації - будь-яка свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації.

У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

У відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачка, звертаючись до суду із даним позовом просила визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 31.12.2015 № 144/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 11.03.2016 № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 25.05.2016 № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 16.06.2016 № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.», посилаючись на порушення відповідачем Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я», Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації».

В судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до неї під час винесення оспорюваних наказів .

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач, притягуючи її до дисциплінарної відповідальності поводиться із нею менш прихильно, ніж з іншими особами та/або групою осіб в аналогічній ситуації та не притягнув до дисциплінарної відповідальності лікаря-терапевта ОСОБА_15, завідуючого терапевтичним відділенням ОСОБА_7, заступника головного лікаря ОСОБА_10 та лікаря-акушера ОСОБА_20, що на думку позивача свідчить про те, що її систематично піддають прямій дискримінації через реалізацію останньою своїх прав, передбачених статтями 34, 40 Конституції України та цим порушив права позивача, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування оспорюваних наказів та для задоволення даних позовних вимог.

У зв'язку із цим також не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача про стягнення з комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,0 гривень.

В зв'язку із вищевикладеним, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України в судовому засіданні не було беззаперечно доведені заявлені нею позовні вимоги, у зв'язку із чим суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, суд вважає, що доводи позивача з приводу обставин позову не спростовують заперечень відповідача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було.

На підставі ст. ст. 148, 148-1, 149, 150, 151, 221, 232, 233, 237, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Бучанська міська поліклініка», третя особа - головний лікар Комунального закладу «Бучанська міська поліклініка» ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи 19.08.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко