Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/6914/16 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц /778/3035/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2010р. ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами договору передбачено встановлення та зміну за рішенням банку кредитного ліміту. Відповідач мав погашати кредит та нараховані за користування ним відсотки щомісячно, але не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тому станом на 30.06.2016р. у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі - 36019,94 грн., яка складається із: 9702,60 грн. - заборгованості за кредитом; 24125,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1691,43 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача разом з понесеними у справі судовими витратами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2010р. у загальній сумі 36019,94 гривень, яка складається із: 9702,60 грн. - заборгованості за кредитом; 24125,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1691,43 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2010р. ОСОБА_2 банком був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, розмір якого неодноразово змінювався. 22.09.2010р. кредитний ліміт був встановлений у сумі 2 800 грн., в подальшому змінювався банком в наступному порядку: з 25.11.2010р. до 7300 грн., з 23.12.2010р. - до 9300 грн., з 05.01.2011р. - до 9800 грн., з 29.09.2011р. - до 7380 грн., з 30.09.2011р. - до 9800 грн. Для користування картрахунком ОСОБА_2 було видано картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/14, № НОМЕР_2 зі строком дії до 08/14.

Згідно з Тарифами про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» розмір щомісячного платежу складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., а строк внесення щомісячного платежу встановлено до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Як вбачається з наданої банком виписки по рахунку, відповідач активно користувався картрахунком та картками по 25.04.2012р., але в подальшому припинив погашати отриманий кредит та відсотки, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2016р. утворилась заборгованість у загальному розмірі - 36019,94 грн., яка складається із: 9702,60 грн. - заборгованості за кредитом; 24125,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; а також банком були нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1691,43 грн. - штраф (процентна складова). Цю заборгованість банк просив у позові стягнути з відповідача разом з понесеними у справі судовими витратами.

Задовольняючи вказаний позов повністю, суд першої інстанції вказував, що написання заяви, укладення договору між сторонами та отримання карток і коштів на відкритий картрахунок відповідачем у банку підтверджуються матеріалами справи, а також розрахунком підтверджується наявність і розмір заборгованості відповідача за цим договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на тому, що судом не було перевірено дотримання банком строків позовної давності щодо всіх складових заборгованості: трирічного щодо основного боргу та річного щодо неустойки.

Проте, вказані ствердження колегія вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом ч. 3, 4 статті 367 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2017р. ОСОБА_2 отримав судову повістку про виклик в судове засідання Ленінського районного суду м. Запоріжжя на 19 квітня 2017р., тому міг подати заперечення на позов, надати заяви та клопотання, зокрема, і щодо застосування строку позовної давності ( а.с. 46).

Проте, замість цього він надав заяву про розгляд справи у його відсутності, тому суд розглянув справу у його відсутності за наявними у справі доказами, а, відтак, не міг самостійно без його заяви перевіряти строки позовної давності ( а.с. 47).

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності. Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 30.09.2015р. у справі № 6-780цс15, яка є обов»язковою для судів, які вирішують спори із застосуванням відповідної норми матеріального права, щодо якої висловлено цю правову позицію.

Зважаючи на те, що у ОСОБА_2 не малось перешкод подати відповідну заяву про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, але він цього не зробив, колегія не може вирішувати це питання на стадії апеляційного провадження. Крім того, з розрахунку вбачається, що пеня відповідачу взагалі не нараховувалась, а штраф нараховано лише у зв»язку із зверненням до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості.

Також в скарзі вказується на те, що у нього з банком не мається договірних відносин,

оскільки відсутня письмова форма такого договору, так як Умови і правила надання банківських послуг ним не підписані, а з боку банку мається ксерокопія підпису та печатки голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4, що суперечить положенням ст.ст. 1054, 1055 ЦК України.

Колегія вважає, що відповідачем не враховано, що між ним та банком договір укладено шляхом приєднання позичальника до публічного договору

Відповідно до ст. 639 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 користувався картками, а тому своїми діями він повністю підтвердив прийняття пропозиції банку щодо укладення договору та приєднання до всіх його умов.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, не заперечуючи написання заяви про надання платіжної картки «Кредитка «Універсальна», та отримання карток, пояснював, що картками не користувався, залишивши невідкритим конверт з ними, якими могла скористатись його «колишня співмешканка».

Проте про ці обставини він суду першої інстанції не сповіщав, в апеляційній скарзі про них не зазначав, тому вони не підлягають перевірці у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом.

До того ж, Умови та правила надання банківських послуг не містять положень щодо звільнення клієнта банку від зобов»язання погасити заборгованість, яка уторилась за отриманим кредитом у випадку користування карткою іншими особами, яким клієнтом надано доступ до його карток та картрахунку.

Також відповідач в скарзі зазначив, що в заяві про приєднання не міститься розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, але суд цих обставин не з»ясував, стягнувши визначену банком суму заборгованості за відсотками.

Ці ствердження також колегія визнає необґрунтованими, оскільки ця умова кредитування визначена у Тарифах, які є невід»ємною частиною договору між сторонами у справі.

Так, Тарифами про умови кредитування визначена базова процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 3 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Та саме за такою ставкою здійснював нарахування процентів банк на поточну заборгованість, а на прострочену заборгованість у відповідності до вимог п. 2.1.1.12.6 Умов та правил.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу неспроможною в цілому. Тому у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України відхиляє її із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у цій спра-

ві залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.