Номер провадження: 22-ц/785/4402/17
Номер справи місцевого суду: 522/538/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди у розмірі 17 000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 28 942,92 гривень, заподіяної внаслідок ДТП та судові витрати по справі (а. с. 3-8).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 16.09.2016 року о 16:05 год. по вул. Успенській, 60 в м. Одесісталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу та автомобілем Hyndai Accent, державний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідачки ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні ДТП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У результаті ДТП автомобіль Renault Megane, 2011 року випуску було пошкоджено, а його власнику було завдано матеріальну шкоду. Крім того, ОСОБА_2 зазнав моральну шкоду, яка виразилась у душевних та психічних переживаннях, внаслідок ДТП, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків суму 28 942,92 гривень та судовий збір у розмірі 551,20 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 60-62).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 66-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове, яким стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 17 000 гривень, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (а. с. 92-93).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.09.2016 року о 16:05 год., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Hyndai Accent, державний номер НОМЕР_2, в м. Одесі по вул. Успенській, 60 не врахувала дорожню обстановку, безпечну дистанцію, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який рухався попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні ДТП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу(а. с. 10).

Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 1699-09-16 від 03.10.2016 року по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1встановлено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобілю із застосуванням витратного підходу, складає 55 126,09 гривень. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1із застосуванням витратного підходу, складає 29 663,76 гривень. При цьому суб'єкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу, становить: вартість ремонтно-відновлювальних робіт 6 015,00 гривень, вартість необхідних для ремонту матеріалів - 6 673,88 гривень, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту - 42 437,21 гривень, 0,60 - коефіцієнт фізичного зносу. Отже, вартість відновлювального ремонту складає: 6 015,00 + 6 673,88 + 42 437,21 = 55 126,09 гривень, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає: 6 015,00 + 6 673,88 + 42 437, 21 х (1 - 0,60) = 29 663,76 гривень (а. с. 11-17).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Hyndai Accent, була застрахована ПАТ «СК «Універсальна». В листопаді 2016 року ПАТ «СК «Універсальна» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 26 183,17 гривень.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, відповідно роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: - на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що стягненню підлягає вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля, є неспроможним і не кореспондується з приписами п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», яким передбачено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Оскільки для відновлення попереднього стану автомобіля Renault Megane, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач, необхідно використати нові запчастини, вартість, яких становить 43 437,21 гривень, відповідачка безпідставно наполягає, на визначенні вартості відновлювального ремонту із застосуванням коефіцієнту зносу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 28 942,92 гривень.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи з наступного.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членом її сім'ї, близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування, колегія суддів враховує засади розумності, виваженості та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, та визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 гривень, яку вважає обґрунтованою відповідно до тих страждань, що зазнав позивач.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення спору в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.