Справа № 189/691/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя. В обґрунтування первісного позову, який був уточнений в ході судового засідання позивачка зіслалася на те, що 10.02.1996 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який на даний час розірвано. Під час шлюбу сторони придбали майно, на ? частину якого позивачка просить визнати право особистої приватної власності, а саме на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1, на ? частину житлового будинку, який використовується під магазин з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 на ? частину автомобіля ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1. Право власності на зазначене нерухоме майно та автомобіль, які придбані в період шлюбу, оформлювали сторони на відповідача за первісним позовом. В свою чергу ОСОБА_2 в обґрунтування зустрічного позову зіслався на те, що в період шлюбу в 2012 році сторонами було придбано житлову квартиру за адресою АДРЕСА_3, просить виділити та визнати право власності в розмірі ? частки на дану житлову квартиру.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року позовні вимоги позивача за зустрічним позовом щодо виділення та визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку з з господарськими будівлями за адресою - АДРЕСА_1, на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_4 залишено без розгляду за заявою представника позивача, яку підтримав позивач.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали повністю та просили його задовольнити, зустрічний позов щодо поділу квартири визнали повністю.

Позивач ОСОБА_2 за зустрічним позовом та його представник первісний позов визнали частково, а зустрічний позов просять задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити в повному обсязі виходячи з наступного.

Так, судом достовірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 10.02.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 10.02.1996 року завідуючим відділом запису актів громадянського стану, серійний номер НОМЕР_3.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2004 року, власником будинку за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 згідно договору купівлі- продажу ВВК № 972818 від 21.09.2004 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 27.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г, житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2.

Згідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г.. зареєстрованого в реєстрі за №603 та витягу про державну реєстрацію прав від 11.04.2012 року за № 33794075 -квартира АДРЕСА_3, належить ОСОБА_1.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 21.06.2017 року за № 31/4-2166, станом на 18.06.2017 року вантажний автомобіль «ЗИЛ ММЗ 555», номерний знак НОМЕР_2, зеленого кольору, 1970 року випуску, номер шасі б/н, номер НОМЕР_4, зареєстрований 22.10.2004 року за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №3689/3690/3691/3692-16 по цивільній справі № 189/691/16-ц -1) - у звязку з незадоволенням клопотання експерта щодо забезпечення доступу до обєктів дослідження, визначити ринкову вартість майна, а саме будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1, не можливо, 2). Ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 09.12.2016 року складає 336 908 грн.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11„...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом».

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таке ж положення міститься і в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Таким чином, враховуючи, що майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами за адресою - АДРЕСА_1 та квартира за адресою АДРЕСА_3, які набуті сторонами в період шлюбу є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, тому суд дійшов висновку про задоволення даних позовних вимог.

Так, враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до частин 1, 2 ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 передбачено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виходячи з вищенаведеного об'єктом поділу може бути житловий будинок, як головна річ, а господарські будівлі і споруди призначені для його обслуговування є його приналежністю та окремому поділу без житлового будинку не підлягають.

Так, із листа КП «Синельниківське міжміське БТІ» від 26.05.2016 року № 148 видно, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарчими будівлями в АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу 21.09.2004 року р/н 2120. Згідно заяви власника від 22.03.2010 року були внесені зміни до технічного паспорту щодо переобладнання житлового будинку під магазин та добудували склад, відомості про узаконення самочинно збудованих будівель відсутні.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №3689/3690/3691/3692-16 видно, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г.. зареєстрованого в реєстрі за № 2120 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21.04.2004 року за № 5522197 житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2.

Згідно даних оригіналу технічного паспорту, складеному КП «Синельниківське БТІ» від 06.04.2010 року на земельній ділянці, розташований житловий будинок літ. «А-1» 1917 року побудови загальною внутрішньою площею 33,30 кв.м.,в т.ч. житловою 17,10 кв.м., а також господарські будівлі та споруди вбиральня літ. «В-1», літній душ літ. «Б-1», замощення 1, огорожа № 1,2,5,6 самовільно побудовано сарай літ «Г», навіс №3, навіс №4.

Обстеженням встановлено, що земельні ділянки №№93,95 обєднані в одну земельну ділянку. Мають тверді межі у вигляді парканів. Житлового будинку літ. «А» за адресою - АДРЕСА_4 зовсім немає. Житловий будинок літ. «А-1» переобладнано у нежитлове приміщення, використовується як магазин будівельних матеріалів. На території обєднаної земельної ділянки самовільно побудовані склади з шлакоблоку та ракушняка, гараж металевий, фундамент цегляний під магазин, намети тощо. Тобто, обстеженням встановлено повністю невідповідність технічної документації наданої на обстеження. Обєкти дослідження відсутні або змінено функціональне призначення будівель або проведена реконструкція.

Відповідно до листа КП «Синельниківське міжміське БТІ» від 23.06.2017 року № 217 видно, що КП «Синельниківським міжміським БТІ» було проведено обстеження за адресою АДРЕСА_2 та виявлено, що житловий будинок за даною адресою знесений. Обстеженням також встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 переобладнано під нежитлову будівлю (магазин). Згідно інвентаризації, проведеної 06.04.2010 року, виявлено самовільно збудований сарай, який на дату обстеження використовується як складське приміщення, літній душ, вбиральня, огорожа, вимощення та навіси.

Так, згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ від 30.09.2015 № 6-286 цс 15.

За вказаних обставин, оскільки судом встановлено, що до складу спірного майна, а саме нежитлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (нежитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як головної та приналежної речі) входять самочинно збудовані споруди, то такий обєкт нерухомого майна не підлягає поділу, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст.ст.10,11,60,88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4350 (чотири тисячі триста пятдесят) грн. судового збору та 11450 (одинадцять тисяч чотириста пятдесят) гривень вартість за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар