Справа № 125/1153/17 Провадження № 22-ц/772/2224/2017Головуючий в суді першої інстанції Питель О. В.
Категорія 50Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зазначила, що від спільного проживання у них з відповідачем народився син: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. За наведених обставин просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 19.06.2017р. до 08.07.2017р.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 08.07.2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та чинному законодавству в частині визначення розміру аліментів, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з моменту звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд першої інстанції врахував задовільний стан здоров'я дитини та платника аліментів, відсутність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; та прийшов висновку, що аліменти слід визначити у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (19.06.2017р.) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, з 19.06.2017р. до 08.07.2017р. розмір аліменти визначено у розмірі, що не менший 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017р. до досягнення дитиною повноліття - не менше 50%. Такого висновку суд дійшов оскільки з 08.07.2017р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Оскільки відповідно до положень Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, то вказане обмеження мінімального розміру аліментів застосовано з 08.07.2017р.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.05.2012 року та являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 від 09.06.2017р. комісією встановлено, що на утриманні ОСОБА_3 знаходиться двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, чоловік ОСОБА_2 із сім'єю не проживає та не виділяє кошти на утримання сина ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вимогами ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 02.06.2016, № 1404-VIII "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника.

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, позиції сторін та правовідносини, які виникли між ними, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частини від його доходу, є необґрунтованими, оскільки відповідач працездатний, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, доказів щодо наявності інших утриманців він не надав.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не досліджувалася обставина того, що відповідач проживає разом з батьками, які є пенсіонерами за віком та отримують пенсію, в зв'язку з чим потребують його матеріальної допомоги не приймаються до розгляду, оскільки судом першої інстанції було виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК Украйни щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював відповідачеві його права та обов'язки. Проте ОСОБА_2 не надав Барському районному суду докази на підтвердження зазначеної вище обставини й вони не досліджувалися судом першої інстанції, а тому, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України не досліджуються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.