Справа № 472/518/17
Провадження №2/472/229/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2017 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Кучерявенка С.С.,

при секретарі Чорної О.В.

позивача ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок.

В позовній заяві зазначила, що в період шлюбу з ОСОБА_6 придбали у власність 60/100 часток житлового будинку з належними надвірними господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який діяв в інтересах сім'ї, посвідченим 01.11.1989 р. державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованим в реєстрі за № 1030.

Рішенням Веселинівського районного суду від 17.11.1993 р. шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 було розірвано.

Після розірвання шлюбу, спору про поділ спільно нажитого майна, між ними не виникало.

Позивачка залишилася проживати в належному їм на праві спільної сумісної власності житловому будинку, а ОСОБА_6 переїхав в м. Кривий Ріг і в подальшому створив нову сім'ю з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

За життя ОСОБА_6 заповіт не склав, а тому право на спадкування за законом у першу чергу набули діти - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та дружина - ОСОБА_3

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_3 прийняла спадщину на грошові внески, про що подала відповідну заяву до державної нотаріальної контори.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняли.

Крім грошових внесків, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну йому частку в 60/100 житлового будинку з належними надвірними, господарчими, та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 що був придбаний під час шлюбу з нею.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року по справі № 472/242/16-ц, було вирішено: «Виділити ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зі спільної часткової власності 40/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 13,4 кв.м. загальною площею 37,7 кв.м., зазначений на плані за літ. А-1, сарай за літ. Б, вбиральня за літ. Д, споруди за № 5 та на ? частки споруди за № 3»

У зв'язку з виділенням ОСОБА_8 зі спільної часткової власності 40/100 частин житлового будинку та присвоєння йому окремої адреси, а саме: АДРЕСА_1 вона з ОСОБА_6 стали власниками цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 з частками по ? його частці.

Крім того, з 1989 року вона проживає в житловому будинку, розташованому в смт Веселинове по АДРЕСА_1, належному на праві спільної сумісної власності їй та ОСОБА_6

Починаючи з 1992 року добросовісно, безперервно володіла та відкрито користуюється даним житловим будинком, натомість ОСОБА_6 починаючи з 1992 року не вчиняв жодних дій щодо збереження належної йому частки у вказаному будинку.

Спадкоємець ОСОБА_3, яка прийняла спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, в спірному житловому будинку не проживає, жодного разу не приїжджала, не утримує майно та не вчиняє жодних дій щодо оформлення своїх спадкових прав на частку житлового будинку, належну померлому ОСОБА_6, а тому просить визнати право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку з належними надвірними господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, просить визнати за нею право власності ? частку житлового будинку з належними надвірними господарчими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, який є спільною сумісною власністю подружжя та право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку з належними надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належних ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 в судовому засідані позовні вимоги підтримують повністю з підстав викладених в позовній, заяві просять їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність позов визнає повністю.

Треті особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти задоволення позову не мають .

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 1980 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб.

17 листопада 1993 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої зокрема входить частка 60/100 житлового будинку з належними надвірними господарчими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 що був їх спільною сумісною власністю та грошові внески.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_3 прийняла спадщину на грошові внески, про що подала відповідну заяву до державної нотаріальної контори.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняли.

Крім грошових внесків, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну йому частку в 60/100 житлового будинку з належними надвірними господарчими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 що був придбаний під час шлюбу з позивачем.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, (в редакції 20.06.1969 р., діючої на час укладення договору): «Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку».

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.28 КпШС України, (в редакції 20.06.1969 р.), встановлено правило, відповідно до якого: «В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними».

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_6 набули право власності на 60/100 часток житлового будинку в рівних частках, тобто, по ? частці від 60/100 часток вищевказаного житлового будинку, а отже кожному з них належить по 30/100 часток житлового будинку з належними надвірними господарчими, побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1.

Тому суд приходить до переконання, що в цій частині позов слід задовольнити.

Згідно з ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ / майно/

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність).

При вирішенні питання, чи відповідає порядок володіння спірним майном визначенню набувальна давність, слід враховувати, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на укладання договору купівлі- продажу спірного житлового будинку укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час шлюбу за обумовленну суму, що свідчить про наявність інших ніж набувальна давність підстав (титулу) для виникнення права власності на нерухоме майно, у зв'язку з чим позивачем обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, не позбавляючи при цьому особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку., тому суд приходить до переконання, що в цій частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 316, 328 ч. 1 ст 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218,223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будино - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частку житлового будинку з належними надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині позову про право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку з належними надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, належних ОСОБА_6.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С. С. Кучерявенко