Справа № 353/883/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1327/2017
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тлумацького районного суду від 30 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Тлумацького районного суду від 21 лютого 2012 року на її користь стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 350,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 6 лютого 2012 року до досягнення дітьми повноліття. Проте, з часу ухвалення рішення відповідачем здійснено тільки шість платежів на загальну суму 9 750,00 грн. Всього заборгованість становить 10 429,31 грн. Посилаючись на зазначені обставини просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 40 980,90 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 700,00 грн.

Останнім рішенням Тлумацького районного суду від 30 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 753,00 грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 6 лютого 2012 року до 20 липня 2014 року, 417,00 грн судового збору та 700,00 грн витрат на правову допомогу.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом неправильно визначено суму пені за прострочення сплати аліментів. При цьому не враховано, що 19 березня 2012 року ОСОБА_2 сплатив позивачу аліменти на утримання дітей у розмірі 6 250,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою. Про дану обставину остання не повідомила державного виконавця, тому ця сума не відображена у розрахунку заборгованості.

Не взято місцевим судом до уваги і факту сплати відповідачем 24 лютого 2014 року через поштове відділення зв'язку аліментів у розмірі 1 018,00 грн, доказом чого є квитанція. Крім того, згідно розрахунку державного виконавця сума заборгованості по аліментах за лютий 2012 року становить 579,31 грн. Проте, районним судом пеня за цей місяць розрахована виходячи із суми 700,00 грн. Безпідставно судом стягнуто пеню і за квітень, липень 2014 року, оскільки в ці місяці ним було сплачено аліменти. Крім того, стягуючи пеню за липень місяць суд фактично вийшов за межі позовних вимог. Відтак, на думку апелянта, розмір пені повинен становити 969,38 грн, а не 4 753,00 грн.

На думку апелянта помилковим є також висновок суду про стягнення витрат на правову допомогу. При вирішенні цього питання суд не врахував вимог ст. 56 ЦПК України щодо можливості надання правової допомоги особою, яка є фахівцем у галузі права та має за законом право надавати таку допомогу. Водночас у матеріалах справи відсутній документ про те, що ФОП ОСОБА_6 є фахівцем у галузі права. Не надано позивачем і акту виконаних робіт, доказів затрат часу на правову допомогу, розрахунку витрат на суму 700,00 грн.

З цих підстав апелянт просив рішення суду змінити, зменшивши розмір пені за прострочення сплати аліментів до 969,38 грн, а у задоволенні решти позову відмовити за безпідставністю.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явився будучи належним чином повідомленим, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. З врахуванням вищенаведеного та положення ст. 305 ЦПК України неявка апелянта розглядові справи не перешкоджає.

ОСОБА_1 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач своїх зобов'язань по слаті аліментів виконував не повністю, допустив заборгованість у розмірі 10 429,31 грн, що є підставою для стягнення з нього неустойки (пені) у розмірі 4 753,00 грн.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням Тлумацького районного суду від 21 лютого 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 350,00 грн на кожну динину щомісячно, починаючи з 6 лютого 2012 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 3 березня 2012 року (а.с.16 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, від 3 лютого 2016 року № 6-1477цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно розрахунку головного державного виконавця Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, поданої ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 1 липня 2014 року складає 10 429,31 грн (а.с.24 т.1).

У відповідності до ст. 195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом.

Будь-якого іншого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відповідачем до суду першогої інстанції не подано. Не представлено такого і в апеляційному суді.

Як роз'яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Отже, стягнення неустойки можливе лише у випадку виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, якщо особа ухилялась від сплати аліментів, знаходилась у розшуку та інше.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини при виникненні заборгованості.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такий повинен нести відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої пені за прострочення сплати аліментів виходячи з наступного.

Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що її розмір визначено головним державним виконавцем за період з 6 лютого 2012 року (часу стягнення аліментів за рішенням суду) до липня 2014 року. За вказаний період ОСОБА_2 повинен був сплати аліменти у розмірі 20 179,31 грн. Проте, таким сплачено тільки 9 750,00 грн. З них: по 500,00 грн у жовтні 2012 року, у липні, грудні 2013 року та у червні 2014 року; 6 250,00 грн у грудні 2012 року; 1500,00 грн у жовтні 2013 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги з'ясовано, що 13 грудня 2012 року позивач повідомила ВДВС Тлумацького районного управління юстиції про отримання нею від ОСОБА_2 аліментів у розмірі 6 250,00 грн за період з 6 лютого по жовтень 2012 року. При цьому зазначила, що такі отримані нею 1 грудня 2012 року (а.с. 22).

Саме на підставі цієї заяви державним виконавцем вказану суму сплати відображено у розрахунку у грудні 2012 року.

В той же час, як підтверджується розпискою від 19 березня 2012 року, кошти у розмірі 6 250,00 грн в рахунок сплати аліментів на утримання дітей отримано ОСОБА_1 у березні 2012 року (а.с.215 т.1). Дану обставину сторони не заперечували у суді першої інстанції.

За змістом ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, враховуючи відсутність заборгованості по сплаті аліментів за період з березня по жовтень (включно) 2012 року, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення пені за цей період.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про сплату ним також і у грудні 2012 року аліментів в розмірі 6 250,00 грн, оскільки такі не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами та спростовуються вищенаведеним обставинами.

Аналогічно неспроможними є доводи апеляційної скарги щодо сплати ОСОБА_2 аліментів у лютому 2014 року на суму 1 018,00 грн. Як вбачається із копії квитанції №0218 від 24 лютого 2014 року в ній не зазначено переказ цих коштів саме позивачу та їх цільове призначення (сплата аліментів) (а.с.188 т.1 ).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що за період з 6 лютого 2012 року до липня 2014 року загальний розмір пені складає 3 539,82 грн.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного розрахунку (сума заборгованості*1%*кількість днів місяця/100):

за лютий 2012 року (579,31 *1%*24/100) - 139,03 грн;

за листопад 2012 року (129,31 *1%*30/100) - 38,79 грн;

за грудень 2012 року; січень, березень, травень, серпень 2013 року; січень, березень, травень 2014 року (700*1%*31/100) - по 217 грн;

за лютий 2013 року та лютий 2014 року (700*1%*28/100) - по 196 грн;

за квітень, червень, вересень, листопад 2013 року; квітень 2014 року (700*1%*30/100) - по 210 грн;

за липень, грудень 2013 року (200*1%*31/100) - по 62 грн;

за червень 2014 року (200*1%*30/100) - 60 грн.

При цьому визначаючи суму заборгованості по сплаті аліментів за листопад 2012 року колегія суддів враховує сплату аліментів у розмірі 500,00 грн у жовтні 2012 року та різницю, яка залишилась від сплачених аліментів у розмірі 6 250,00 грн у березні 2012 року (700 - (500 + 70,69 (6250,00 - 6179,31) = 129,31 грн).

А тому зважаючи на вищенаведені обставини рішення місцевого суду в частині визначення розміру пені слід змінити.

В зв'язку зі зміною рішення суду першої інстанції підлягають перерозподілу і судові витрати між сторонами згідно ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат (а.с. 2,31) та пропорційність їх розміру задоволеним позовним вимогам, що складає 8,64 % (3 539,82 грн від заявлених позивачем 40 980,90 грн), до стягнення на користь ОСОБА_1 підлягає 96,49 грн понесених судових витрат (36,01 грн судового збору + 60,48 грн витрат на правову допомогу).

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцем у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 56 цього Кодексу правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Як роз'яснено у п. п. 47-48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем представлено копію договору про надання юридичних послуг №2-К/ЮР від 14 липня 2014 року, укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 (діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців,номер запису 2 017000 від 2 червня 2008 року), а також квитанцію №004765 від 21 липня 2014 року про сплату цієї суми (а.с.30,31,32 т.1). При цьому сторонами визначено, що вартість цих послуг складається з плати за написання (підготовку) позовної заяви до суду і становить 700,00 грн (п.п.2.5.3., 3.1.).

Також ОСОБА_1 долучено до позовної заяви свідоцтво платника єдиного податку суб'єкта господарювання ОСОБА_8 та копію диплома спеціаліста. З їх змісту видно, що останній здобув кваліфікацію юриста та здійснює діяльність, в тому числі, і у сфері права (а.с.33,34 т.1).

Відповідно доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні щодо розміру пені та розміру судових витрат.

В іншій частині доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому в решті рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 30 червня 2017 року в частині розміру пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 539,82 грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 6 лютого 2012 року по липень 2014 року та 96,49 грн понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук