У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, в якому з врахуванням подальших уточнень остаточно просили стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свою користь суму боргу за договором позики від 19 вересня 2011 року в сумі 269 765 грн 59 коп. та суму боргу за договором позики від 19 серпня 2012 року у сумі 422 954 грн 23 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_4 5 920 доларів США, про що укладено розписку-договір. Гарантом повернення коштів виступала мати позичальника ОСОБА_7 Строк повернення коштів - 19 вересня 2012 року. 19 серпня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позичили у позивачів 8 500 доларів США, про що також укладено розписку-договір, строк повернення 19 травня 2013 року. Відповідачі кошти позивачам не повернули та є солідарними боржниками, оскільки кошти за договорами-розписками отримували спільно. Заборгованість відповідачів перед позивачами за договором позики від 19 вересня 2011 року становить 269 765 грн 59 коп., з яких: 5 920 доларів США, що еквівалентно 154 216 грн - сума основного боргу; 12 088 грн 54 коп. - 3% річних від простроченої суми; 63 999 грн 64 коп. - сума інфляційних витрат за весь час прострочення виконання зобов'язання; 39 461 грн 41 коп. - сума процентів за договором позики. Заборгованість відповідачів перед позивачами за договором позики від 19 серпня 2012 року становить 422 954 грн 23 коп., з яких: 8500 доларів США, що еквівалентно 221 340 грн - сума основного боргу; 12 941 грн 25 коп. - 3 % річних від простроченої суми; 100 131 грн 36 коп. - сума інфляційних витрат за весь час прострочення виконання зобов'язання; 8 541 грн 62 коп - сума процентів за договором позики.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму боргу за розпискою-договором від 19 вересня 2011 року в розмірі 151 778 грн 14 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 19 128 грн 18 коп., а всього 170 906 грн 32 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму боргу за розпискою-договором від 19 серпня 2012 року в розмірі 217 924 грн 70 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 23 114 грн 89 коп., а всього 241 039 грн 59 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суми боргу за розпискою-договором від 19 серпня 2012 року в розмірі 217 924 грн 70 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 23 114 грн 89 коп., а всього 241 039 грн 59 коп., ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у частині стягнення з ОСОБА_7 суми боргу за розпискою від 19 серпня 2012 року відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розписки-договору від 19 серпня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склали договір про позику коштів в сумі еквівалентній 8 500 доларів США (по курсу 08 грн 17 коп.) у ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яку зобов'язувалися повернути 19 травня 2013 року (по курсу на 19 травня 2013 року). Розписка-договір підписана ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та присутніми при цьому ОСОБА_8, ОСОБА_9

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що оскільки ОСОБА_6, ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконали, на них слід покласти обов'язок повернути суму позики та сплатити 3 % річних за неналежне виконання грошових зобов'язань.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відповідачі по справі 19 серпня 2012 року не отримували грошові кошти у розмірі 8 500 доларів США були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що сума боргу за розпискою-договором від 19 серпня 2012 року підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку є безпідставними та спростовується встановленими у справі обставинами.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суд першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвала апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

О.М.Ситнік