Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10326/16-ц

Провадження № 2/185/1056/17

02 березня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2016 р. позивач ОСОБА_2 (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 9288,28 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.06.2015 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Рено», д.н. АЕ 5592 СI було скоєно дорожньо-транспортну пригоду. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, який належить останньому на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо транспортної пригоди підтверджується Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 185/7842/15-п. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив виплату відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Хюндай» ОСОБА_4 у розмірі 8996 грн 28 коп, а також понесло витрати на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 292 грн, що разом складає 9288 грн 28 коп., та просить стягнути зазначену суму в порядку регресу з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у заяві від 15.02.2017 р. просив про розгляд справи в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує(а.с.30).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Надав письмові заперечення на позов від 01.02.2017 р., у яких вказує, що його цивільно-правову відповідальність було застраховано в ПрАТ «СК «Україна» за полісом № АІ/3759506 дійсним до 13.09.2015 р. (а.с.24-25). У судовому засіданні 02.03.2017 р. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на невірне визначення розміру збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_1, та його завищення, надавши звіт ФОП ОСОБА_5 № 5317 від 10.02.2017 р.(а.с.47-58).

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, перевіривши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає поняття страхового випадку: подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

Згідно до п.п. а ч. 41.1 ст. 41 Закону України МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Із змісту пояснень представника Моторного (транспортного) страхового бюро України від 02.03.2017 р. та доданих до них відомостей із ЄЦБД МТСБУ випливає, що бланк полісу № АІ/3759506 був визначений ПрАТ «СК «Україна» як втрачений, відповідний поліс не укладався, про що відповідач був повідомлений листом від 20.09.2015 р. (а.с.42-44).

Відтак, твердження позивача про те, що цивільно-правову відповідальність як власника було застраховано в ПрАТ «СК «Україна» за полісом № АІ/3759506 дійсним до 13.09.2015 р., є хібним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 Закону України у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно до п.п. 38.2.1. ч. 38.2 ст. 38 Закону України МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно п. 3, 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 р. по справі № 185/7842/15-п, відповідача по даній справі, визнано винним у скоєні ДПТ та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою у діях відповідача встановлено порушення вимог п.2.3 б Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, в звязку з чим останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №305334 серії АП1, 10.06.2015 року о 08:50 годині водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Рено, державний номерний знак НОМЕР_2 , на з`їзді з центрального мосту № 2 м. Дніпропетровська під час руху відволікся від керування, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, який зупинився попереду, чим порушив п.2.3 б Правил дорожнього руху України, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.(а.с.4).

Згідно висновку № 2969 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 25.06.2015 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_3, дорівнює 9 595, 53 грн. (а.с.9-13). Наданий відповідачем звіт № 5317 від 10.02.2017 р. є за змістом коментарем щодо звіту № 2969 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 25.06.2015 р., не містить даних, які спростовують розмір збиток, завданий власнику автомобіля марки Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_3, або дозволяє визначити такий в іншому розмірі.

Оцінюючи дослідженні судом докази у їх сукупності та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт настання події, передбаченої п.п. а ч. 41.1 ст. 41 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 9288, 28 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу (а.с.17), а отже виконав покладені на нього обовязки передбачені ст. 22 зазначеного Закону, враховуючи вимоги ст. 1191 ЦК України, суд приходить до висновку, що після проведеної позивачем виплати у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу вказану суму, а також витрати за послуги аварійного комісара у сумі 292, 00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ч. 2, 3 ст. 22, п.п. 38.2.1. ч. 38.2 ст. 38, п.п. а ч. 41.1 ст. 41 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, п. 3, 4 ст. 61, ст.ст. 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в розмірі 9288 (девять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 28 коп. в т.ч.: 8996, 28 грн. понесені витрати на виплату страхового відшкодування, 292,00 грн. за послуги аварійного комісару.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій