АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Берестова Ірина Олександрівна про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Берестова І.О. про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина.

У серпні 2011 р. він разом з матір'ю - ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про спадщину, де їм стало відомо про заповіт від 14.01.2011 р., яким батько заповідав відповідачеві ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у батька було онкологічне захворювання, що супроводжувалось фізичними та психічними стражданнями, а тому з урахуванням прийому ним спеціальних медикаментів, а також віку спадкодавця, вважав, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати у повній мірі значення своїх дій та їх наслідків, а тому просив визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Крім того, зазначив, що свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 є недійсним в силу положень ст. 1301 ЦК України, оскільки отримано воно в порядку спадкування за заповітом, складеним особою, що не усвідомлювала своїх дій і не могла керувати ними.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2017 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав передбачених ч. 3 ст. 169 та ч. 1 п. 3 ст. 207 ЦПК України, посилаючись на те, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Справа № 755/9936/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8787/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначав, що його неявка у судове засідання 13.06.2017 р. була зумовлена об'єктивними причинами, а саме недобросовісною поведінкою його представника за довіреністю ОСОБА_8, яка не з'являлася у судові засідання та не повідомляла його про це.

В судовому засіданні ОСОБА_1просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Берестова І.О. в судове засідання не зЧявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені за останньою відомою суду адресою їх місцезнаходження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у судове засідання 11.05.2017 р. та 13.06.2017 р. сторона позивача повторно не з'явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом у травні 2015 р.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2015 р. відкрито провадження у справі. В процесі розгляду справи судом з метою повного та всебічного розгляду справи витребувано копію спадкової справи № 211/11 померлого ОСОБА_4, оригінали медичної документації ОСОБА_4 Сторони відповідно до положень ст. 27 ЦПК України надали свої пояснення, уточнення та заперечення, в судовому засіданні 28.04.2016 р. допитано свідків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2016 р. призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу за результатами проведення якої 12.01.2017 р. отримано висновок судово-психіатричного експерта № 746 та відновлено провадження у справі.

11.05.2017 р. позивач та його представник не з'явилися в судове засідання, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 13.06.2017 р.

13.06.2017 р. позивач та його представник також не зЧявилися в судове засідання, про причини неявки суд не повідомили та не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому суд задовольнив клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України зазначеної норми закону, суд залишає заяву без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зЧявився в судове засідання і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

В даній справі представник позивача приймав участь в судовому засіданні, надавав пояснення в яких викладав свої доводи на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, судом з метою з'ясування обставин справи були витребувані всі необхідні документи, допитані свідки, призначено судово-психіатричну експертизу, а тому суд мав можливість вирішити спір по суті на підставі досліджених у справі доказів, а не залишати позовну заяву без розгляду.

З урахуванням наведеного залишення позовної заяви без розгляду суперечить змісту ст. 207 ЦПК України, а також положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведена в ухвалі суду прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо встановлення процесуальних обмежень метою яких є недопущення судового процесу у безладний рух (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.), та щодо регулювання з боку держави доступу до суду («Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р.) застосована неправильно, оскільки в даному конкретному випадку суд, маючи процесуальні можливості ухвалити у справі судове рішення і завершити розгляд справи по суті, вдався до застосування невиправданих процесуальних обмежень, які є рівнозначними відмові у правосудді.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 р. скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: