Справа № 381/4773/16-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/3411/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 47 10.08.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_4. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, на даний час сторони проживають окремо, малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Мати фактично самоусунулась від покладених на неї батьківських обов'язків, не бере участь у вихованні сина. Позивач має постійну роботу та заробіток, піклується сином, займається його виховання, для дитини створені всі належні соціально-побутові умови проживання. У зв'язку з наведеним просив суд визначити місце проживання дитини за місцем проживання позивача.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що проживання дитини з батьком відповідає її інтересам. В той же час зі зазначеною позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Незважаючи на встановлення зазначеними нормами рівності прав обох батьків щодо проживання дитини з ними, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зважаючи на наведене, для встановлення місця проживання малолітньої дитини окремо від її матері, в силу особливості даних правовідносин в ході розгляду справи має бути доведена наявність таких особливих та надзвичайних обставин, які б обумовлювали неможливість та недоцільність з точки зору захисту інтересів дитини її проживання з матір'ю. В той же час належних та допустимих доказів з цього приводу до суду представлено не було. Фактично суд при вирішенні справи обмежився лише представленими позивачем доказами щодо його матеріального стану та умов проживання, що не обумовлює (як вже зазначалося вище) наявності підстав для розлучення дитини з матір'ю. Не може вважатися таким належним доказом й представлений до суду позивачем висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради №06-23/5315 від 22 листопада 2016 року, відповідно до якого останній вважав доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком. З тексту вказаного висновку вбачається, що його зроблено на підставі дослідження лише умов проживання батька та з його слів відносно матері дитини. При цьому ні під час вирішення даного питання органом опіки, ні в ході розгляду справи судом посилання позивача на неналежне виконання матір'ю дитини її батьківських обов'язків жодним чином доведені не були та залишилися голослівними, відтак не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що позивачем в ході розгляду справи не було належним чином доведено наявності підстав для визначення місця проживання дитини саме разом з ним, відтак позов до задоволення не підлягає. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до невірного вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України серед підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

В.О. Фінагєєв