Справа № 307/615/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 серпня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 9 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, звільнення житлового будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Тячівського районного суду від 9 листопада 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 у здійсненні ними права власності та користування житловим будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташовані по АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити належний на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 вивезти з будинку по АДРЕСА_2 все належне їй майно.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити належну на праві власності ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2, та повернути її ОСОБА_2

На це рішення відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи. Апелянтка просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представники відповідачки стверджували, що будинок по АДРЕСА_3 насправді є спірним. Відповідачка вважає, що позивачі набули на нього право власності неправомірно, а відповідне судове рішення Тячівського районного суду нею оскаржено. Крім того, вона подала до місцевого суду новий позов, в якому оспорила заповіт оформлений у 1973 році ОСОБА_8 на дочку ОСОБА_9 У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, спадщину прийняла ОСОБА_9, яка також померла у ІНФОРМАЦІЯ_3. Апелянтка вважає, що будинок мав одержати її покійний чоловік ОСОБА_10, а вона з сином мала успадкувати цей будинок після його смерті та правомірно проживають у ньому.

Суд цих обставин не врахував та ухвалив рішення, виходячи із того, що позивачі є власниками будинку правомірно. Крім того, представники відповідачки стверджували, що цей будинок слід вважати житлом, на яке вона набувала право правомірно.

Позивач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_11, скаргу не визнали та просили відхилити. Вони пояснили, що між сторонами дійсно були судові спори щодо вказаного будинку, однак ці спори вирішено, позивачі є власниками будинку правомірно. Відповідачка та її представники подали нові позовні заяви, але не спростовують факту належності будинку позивачам. Відповідачка має у власності інший будинок у цьому ж селі, де прописана та фактично проживала. Спірний будинок вона також використовує, чинить перешкоди позивачам, порушує їх право власності.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦПК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи N 6-158цс14 (постанова від 5 листопада 2014 року).

З матеріалів справи слідує, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 є власниками житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 Кожному з них належить 1/7 частина цього житлового будинку на підставі рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.4-7).

Право власності за ними зареєстровано 8 лютого 2016 року на підставі рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року (Т.1, а.с.8-9). Ця обставина не оспорюється. Рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року на даний час є чинним.

На даний момент спірним будинком користується відповідачка ОСОБА_1 (Т.1, а.с.29, 231).

В матеріалах справи наявні кілька довідок, виданих Нижньоапшанською сільською радою, з яких слідує, що на момент обстеження у житловому будинку по АДРЕСА_4 фактично проживала і користувалася будинком ОСОБА_1, яка зареєстрована і має власний будинок по АДРЕСА_5

Інформація щодо проживання ОСОБА_1 у житловому будинку по АДРЕСА_4 саме з 1996 року та щодо будівництва зазначеного будинку ОСОБА_1 та її покійним чоловіком (співмешканцем) ОСОБА_12 Нижньоапшанською сільською радою при видачі акта обстеження дворогосподарства від 14 вересня 2016 року не перевірялася.

Нижньоапшанській сільській раді відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7

У житловому будинку на даний час зареєстрований власник ОСОБА_2

Присадибна земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку, належить на праві власності ОСОБА_2

Користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою площею 0, 15 га по АДРЕСА_4 з боку гр. ОСОБА_1 не підтверджується ніякими правовстановлюючими документами.

Відповідачка ОСОБА_1 не є власником даного житлового будинку, а також не є членом сімї нового власника житлового будинку (позивачів).

Раніше відповідачка ОСОБА_1 проживала у цьому будинку разом з своїм чоловіком ОСОБА_10, якому також цей будинок не належав, та який помер. Новими власниками будинку є позивачі, яким потрібен цей житловий будинок для власного проживання та проживання членів їх сімей. Відповідачка ОСОБА_1 не є членом сімї нового власника житлового будинку, а отже втратила право користування ним. Крім того, відповідачка ОСОБА_1 має для проживання інше житло, в якому й зареєстрована за адресоюАДРЕСА_6Враховуючи ці обставини колегія прийшла до висновку, що місцевий суд правильно зобов'язав відповідачку усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 Тячівського району та зобов'язав її звільнити даний житловий будинок та вивезти з нього все належне їй майно.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України).

З матеріалів справи слідує, що власником земельної ділянки розміром 0,1500 га по АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, є позивач ОСОБА_2 Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 лютого 2016 року (а.с.16).

Судом також встановлено, що земельна ділянка площею 0, 1500 га по АДРЕСА_7 розташована в межах населеного пункту села ОСОБА_13 і станом на момент огляду самовільно зайнята та фактично використовується відповідачкою ОСОБА_1

Спірна земельна ділянка зорана відповідачкою та засаджена сільськогосподарськими культурами.

Земельна ділянка площею 0, 1500 га по АДРЕСА_7 використовується відповідачкою ОСОБА_1 за відсутності правовстановлюючих документів на землю та вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано зобов'язав відповідачку ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_2, та повернути її власнику ОСОБА_2

Твердження позивачки та її представника про те, що вона має право на спірний будинок, а позивачі набули цього права в неправомірний спосіб, колегія відхиляє як необґрунтовані. Позивачі набули цього права на підставі вказаного вище рішення суду, яке набуло законної сили і ніким не скасовано. Правовстановлюючих документів на спірний будинок позивачка не має, право на користування ним суду не довела.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 9 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді