Справа № 344/7259/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1376/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі на вказану ухвалу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 посилається на порушення норм процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд помилково стягнув 3% річних замість 3% місячних, як це передбачено умовами договору. Так, розмір процентів по розписці від 5 липня 2011 року становить 888 300,00 грн, а по розписці від 2 червня 2011 року - 897 200,00 грн. Відтак, суд повинен був стягнути з відповідачів проценти у загальному розмірі 1 785 500,00 грн, натомість стягнув 378 000,00 грн. Оскільки суд цих обставин не врахував, тому безпідставно відмовив в ухваленні додаткового рішення. Заява про ухвалення додаткового рішення подана ними ще 29.07.2015 року та тривалий період судом не розглядалася, відповідно розмір процентів зріс до 3 366 900,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив ухвалу суду скасувати, ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку цих коштів.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення заяви позивача ОСОБА_1, передбачені положеннями ст.220 ЦПК України, відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в якому просив стягнути з них в солідарному порядку 1 260 000,00 грн боргу за договором позики та 3% за кожен місяць в сумі 378 000,00 грн, а всього 1 638 000,00 грн (а.с.1-2). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 8 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 638 000,00 грн боргу за договором позики та 3 654,00 грн судових витрат (а.с.20).

Встановлено, що 29 липня 2015 року позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Обґрунтовував її тим, що враховуючи умови договору на його користь підлягала стягненню сума процентів у розмірі 1 785 500, 00 грн. Однак, задовольняючи позовні вимоги суд помилково стягнув 3% річних замість 3% місячних.

Тобто, зі змісту заяви видно, що позивач фактично не погоджується із розміром стягнутих процентів (а.с. 22-23).

З матеріалів справи видно, що питання ухвалення додаткового рішення судом тривалий час не розглядалося, в зв'язку із чим станом на 3 жовтня 2016 року, на думку позивача, розмір процентів додатково становить 2 587 000,00 грн (а.с.110).

Разом з тим, відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, даних в п. 20 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з дотриманням вимог процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук