Справа № 473/2453/17
"16" серпня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у Вознесенському районі Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області, про визнання права власності на земельну ділянку,
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року вона придбала у ОСОБА_3 садовий будинок, розташований по АДРЕСА_1
Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0591 га., призначеній для ведення садівництва.
Право власності щодо ділянки зареєстроване за первісним власником будинку - ОСОБА_2
Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою та на земельну ділянку, яка є необхідною для їх обслуговування, а тому ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0591 га., розташовану по АДРЕСА_1, призначену для ведення садівництва.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з'явилися, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи - відділу у Вознесенському районі ГУ Держеокадастру в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року, реєстр. №986 позивачка придбала у ОСОБА_3 садовий будинок, розташований по АДРЕСА_1
Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0591 га., призначеній для ведення садівництва.
Право власності щодо ділянки зареєстроване за первісним власником будинку - ОСОБА_2
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК україни (в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Водночас 11 лютого 2015 року Верховним Судом України було винесено постанову по справі №6-2цс15 та 13 квітня 2016 року - постанову по справі №6-253цс16.
В цих постановах Верховний Суд висловив наступну правову позицію.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.
У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України , особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Вказана правова позиція Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
За таких обставин суд вважає, що спірна земельна ділянка перейшла від ОСОБА_2 через ОСОБА_3 до ОСОБА_1, а тому її вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у Вознесенському районі Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0591 га., розташовану по АДРЕСА_1 призначену для ведення садівництва, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 31 березня 1993 року, реєстраційний №57.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовими заявами відповідачів, які можуть бути подані протягом десяти днів з дня отримання ними копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Вуїв О.В.