Справа № 541/1575/17
Провадження № 2/541/851/2017
У Х В А Л А

18 серпня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Куцин В.М.,

з участю секретаря Євдокимової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення із відповідача коштів в сумі 39990 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшло клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Севастопольська, 14.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням, а ч. 5 ст. 110 ЦПК України визначає, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Місцезнаходження ТОВ «Єврокар Україна»: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд, 9, корд. 57, 6 поверх, оф. 57/1 - Дарницький район м. Києва. Відповідач не має жодних філій чи представництв в інших містах у розумінні ст. 95 Цивільного кодексу України. Позивач звертаючись до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою про захист прав споживача зазначає у позовній заяві підстави, які взагалі не стосуються законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, ця позовна заява взагалі не підсудна Миргородському міськрайонному суду Полтавської області, оскільки Відповідач зареєстрований у місті Києві, виконання договору також буде здійснюватися за місцем реєстрації юридичної особи.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти передачі справи до Дарницького районного суду міста Києва.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Із змісту позовної заяви та доданих документів випливає, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що даний спір про захист прав споживача, а тому клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 201, 203, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про передачу за підсудністю справи позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №3134 від 14.07.2017 року та стягнення сплачених коштів, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: ОСОБА_2