АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4055/16-ц Головуючий 1 інстанції Вікторов В.В.
Провадження № 22ц/790/2234/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 квітня 2011 року на підставі заяви про отримання банківських послуг ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зобовязання за договором відповідач належним чином не виконав, станом на 16 травня 2016 року сума його заборгованості складає 20 741,73 грн.

У звязку з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 20 741,73 грн. та судові витрати у розмірі 1 378 грн.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, пояснив, що 19 травня 2015 року невідома йому особа через інтернет заволоділа грошовими коштами, які знаходилися на його кредитній картці, яку він отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з цим виникла заборгованість. З цього приводу він негайно звернувся як до служби безпеки позивача, так і в правоохоронні органи. За наслідками його звернення, його заява 07 квітня 2016 року була внесена слідчим Холодногірського відділу поліції ГУ НП в Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В цей час по його заяві в кримінальному провадженні № 0001212 ведеться досудове слідство за ст.190 ч.1 КК України. В кримінальному провадженні мають бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у чинній цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2011 року у розмірі 20 741 грн. 73 коп., а також суму судового збору у розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, вказує, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», які судом першої інстанції не враховані; крім того, зазначає, що Умови надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою ним не підписувалися, ставка пені не погоджувалася. Розмір пені та штрафів вважає непропорційно великими в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 11 квітня 2011 року ОСОБА_1 власноруч заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.8).

З тексту анкети-заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку (а.с. 9).

Крім того, ОСОБА_1 власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» за договором, в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с.9).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про отримання відповідачем кредитної картки, оскільки наявність підписаної останньої довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг», свідчить про отримання нею кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», факт відкриття кредитної лінії та її ознайомлення з правилами користування цією кредитною карткою.

Відповідно до ст..ст.525,526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобовязань, які передбачені договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг на суму від 100 грн. клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів.

Пеня складає 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення замість базової процентної ставки) + 50 грн. штраф щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.

Матеріали справи свідчать, що станом на 16 травня 2016 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 квітня 2011 року складає 20 741,73 грн., з яких:

-10 828,67 грн. - заборгованість за кредитом;

-4 389,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-5 118 грн. заборгованість за пенею;

-800 грн. штрафи;

а також штрафи:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-963,89 грн. штраф (процентна складова), з них 1 857,86 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційного суду надані письмові пояснення щодо розміру заборгованості за пенею та штрафами, з яких вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за пенею станом на 16 травня 2016 року за період з 01 січня 2016 року по 16 травня 2016 року складає 5 118 грн., нараховані штрафи за період з 01 серпня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 800 грн.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у вигляді 500 грн. штраф (фіксована частина) та 963,89 грн. штраф (процентна складова), відсутні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 11 квітня 2011 року з 20 741,73 грн. до 19 277 грн. 84 коп.

Що стосується доводів відповідача стосовно операції зі зняття коштів 19.05.2015 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень щодо незаконності дій банку.

Так, судом встановлено, що 19.05.2015 року здійснювалися операції щодо переведення грошових коштів із картки відповідача на інші картки.

19.05.2015 року надійшло платіжне доручення про переказ коштів в розмірі 5863,00 грн. та 4550,00 грн.

Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного платіжного засобу, що не суперечить вимогам ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Даний платіж ініційований Клієнтом через інтернет, а саме шляхом введення інформації про номер картки, термін її дії та СУУ код та проходженням успішної авторизації.

Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705: авторизація це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації.

Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі.

Отже, для підтвердження операції Відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію.

Із витягу смс-повідомлень вбачається, що 19.05.2015 року відповідачу було надіслано ОТП-пароль «РА88ЖЖЕ)», ввівши який відповідач підтвердив здійснення платежу.

Дані умови захисту передбачені п. 1.1.3.2.10 ОСОБА_2 має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміна Умов та правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості за кредитом, проведені банком акції, дистанційне обслуговування, оформлення платіжних документів тощо, у тому числі отримання згоди клієнта на вищезазначені дії) встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які зазначені канали зв'язку: відправлення смс-повідомлення на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону та ОТР-пароля; поштовий лист; телеграма; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друк інформації на чеках в Р08-терміналах; інші засоби комунікації. „Механізм отримання згоди від клієнта шляхом авторизації за допомогою мобільного телефону та ОТР-пароля такий: ОСОБА_2 генерує ОТР-пароль і надсилає його клієнтові в тілі смс-повідомлення із зазначенням інформації, яка буде ним підтверджуватися. Для підтвердження згоди клієнт передає у відповіді отриманий ОТР-пароль або вводить цей пароль у відповідному рядку використовуваного сервісу.

У разі збігу пароля з відправленим клієнту ОСОБА_2 перевіряє номер мобільного телефону клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі Приват24 і/або МоЬіІе Вапкіп§. Якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що Клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі Умов та правил, згідно з яким клієнту надаватимуться затребувані ним послуги. Сторони визнають ОТР-пароль, що збігся, електронним підписом клієнта.

Згідно ст. 33 ЗУ « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 грудня 2014 року N0 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тобто, посилання відповідача на те, що коштами заволоділи працівники банку є необґрунтованими, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки Відповідачу.

Відповідно до п.п. 2.1.9.5. Умов та правил надання банківських послуг Держатель зобовязується не передавати карту, її реквізити для здійснення операцій іншим особам, не повідомляти ПІН іншим особам, нести відповідальність за операції здійснені за допомогою ПІНа, одноразового пароля та інше.

Як встановлено, у спірних правовідносинах позивач ПАТ КБ «Приватбанк» умов спірного договору не порушував, не вчиняв дій, спрямованих на заволодіння коштів із кредитної картки відповідача, а також протиправних дій, які з необхідністю сприяли цьому заволодінню.

Сам по собі факт несанкціонованого зняття коштів з банківської картки позичальника не свідчить про наявність вини у цьому Банку, оскільки, як встановлено, вказані дії були вчинені шляхом переведення коштів з використанням динамічного пароля, який приходив на телефон відповідача, що підтверджується витягом з архіву повідомлень.

Також відповідно до п.п. 2.1.5.9., 2.1.5.10, 1.1.5.5, 1.1.5.13, 1.1.5.29 Умов і правил надання банківських послуг дзвінок клієнта в контакт центр Банку або відправка см повідомлення на номер 10060, а також введення одноразового (динамічного) пароля, отримуваного Клієнтом на телефон є акцептом доручення Клієнта на видачу грошових засобів з Карткового рахунку без фізичної присутності карти. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, карти, контрольної інформації Клієнта, відправленому 8МЗ повідомленні, повідомленні ПІН коди, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам в результаті недобросовісного виконання Клієнтом умов їх зберігання і використання і (або) прослуховування чи перехоплення інформації в каналах звязку під час використання цих каналів. Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжувалися авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування карти (рахунку) на рух засобі, номеру мобільного телефону на надання банківських послуг. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжувалися авторизацією, до моменту звернення Держателя карти в ОСОБА_2 і повідомлення про блокування засобів на картрахунку і за всі операції, що не супроводжувалися авторизацією, до моменту постановки карти в топ лист платіжною системою. Клієнт зобов'язаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, що маються в розпорядженні Банку.

Відповідно до ч 1,2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, грошові перекази з кредитної карти відповідача були здійснені за допомогою динамічних паролів, які були надіслані на телефонний номер відповідача.

Відповідно до п. 14.12 ст. ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Зняття коштів із кредитної картки відбулося внаслідок розголошення відповідачем третім особам конфіденційної інформації та введення динамічного пароля, який був направлений на мобільний номер відповідача, а тому вина Банку відсутня.

Крім того, висновком службової перевірки щодо встановлення обставин вчинення оспорюваних транзакцій ОСОБА_1 встановлено, що операції з карткою здійснені або клієнтом особисто, або третьою особою, якій клієнт розголосив номер карти, клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

За таких обставин колегія суддів вважає ,що відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2017 року змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 11 квітня 2011 року з 20 741,73 грн. до 19 277 грн. 84 коп. (девятнадцять тисяч двісті сімдесят сім гривень), що складається з: 10 828,67 грн. - заборгованість за кредитом; 4 389,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 118 грн. - заборгованість за пенею; 800 грн. штрафи, з них 1 857,86 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді