17.08.2017 Справа № 639/4844/17
Провадження № 2/639/2056/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 р. Суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В.Б.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», в якому просить визнати договір Фінансового лізингу № 3199 від 18.07.2017 недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти в розмірі 34055,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме: позивачем не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

В своєму позові позивач посилається на те що її звільнено від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Між тим, на сьогодні такі підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Поняття споживача визначено в п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» раніше було передбачено, що споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору, проте, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

Однак, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному Закону, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

У звязку з тим, що спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Оскільки нормативно-правовим актом, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у ст. 5 цього Закону.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 11 березня 2016 року, справа № 6-6420ск16 зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному Закону, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.

В п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (ст. 121 ЦПК України) або залишення заяви без розгляду (п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як розяснено в п.п. 10, 12, 13 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору. У випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про судовий збір», розмір ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн), а за подання позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 грн).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року становить 1600 грн 00 коп.

Таким чином, позивачеві необхідно сплатити на р/р 0008 (код ЄДРПОУ суду - 02893738, отримувач коштів ГУ ДКС України у Новобаварському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999612, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір за вимогу немайнового характеру (визнання договору лізингу недійсним) та за вимогу майнового характеру (стягнення коштів) у загальній сумі 1280,00 грн і надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору за подання вказаної позовної заяви.

Згідно ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Розяснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали , в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -