АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

Справа № 757/9142/17-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/7579/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А

У липні 2016 року позивач звернулась до суду вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісяця. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що подружжя з осені 2015 року проживають окремо та відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 15.02.2017 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодився із ухваленим рішенням суду в частині визначення розміру аліментів відповідач, його представником подана апеляційна скарга. Вважає, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки мало місце неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Представник відповідача зазначає, що при проведенні першого судового засідання, він вказував на те, що відповідач, який до цього часу перебував на обліку з пошуку роботи, наразі офіційно працевлаштовується і вже на кінець квітня зможе надати підтверджуючи докази. Крім цього судом було зобов'язано позивача надати докази розміру її заробітної плати та докази витрат на дитину, що перевищують розмір добровільної оплати відповідачем аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з першого місяця розірвання шлюбу. На підтвердження своїх доводів представником відповідача у судовому засіданні в суді першої інстанції надані завірені копії банківських чеків, повідомлено суд про те, що довідка про працевлаштування та розмір заробітної плати відповідача буде надана. З березня 2017 року відповідач офіційно працевлаштований, розмір його заробітної плати складає 3200 грн., тому прийняте судове рішення про стягнення 2500 грн. щомісяця є несправедливим та підлягає зміні.

Беручи до уваги вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, визначивши їх розмір - 1000 грн. щомісячно.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлялись про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с.6).

Дитина проживає разом з матір'ю, що не заперечується відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини, позивачем подано до суду вказаний вище позов.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500, 00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відомості про доходи відповідача не дають можливість встановити його стабільність, врахував рівність сторін в утриманні дітей, вік дитини та її потреби у розвитку та навчанні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи відповідача про те, що судом не було враховано його доходу, який є недостатнім для сплати аліментів у визначеному судом розмірі є необґрунтованими, оскільки судом визначено такий розмір аліментів, на підставі доказів наявних в матеріалах справи на час ухвалення рішення.

Посилання представника відповідача на довідку ТОВ «Кадорр-Київ Плюс» від 13.04.2017 не можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

В порядку ст. ст. 10,60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин

В силу чч. 1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції дані про місце роботивідповідача та розмір його доходів суду представлені не були. При звернені з апеляційною скаргою стороною відповідача не було вказано на наявність поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

З наданої довідки вбачається, що відповідач був працевлаштований з 23.03.2017 і за період з 23.03.2017 по 31.03.2017 його сукупний дохід склав 1024 грн., а отже вказана довідка не може об'єктивно свідчити про розмір доходу відповідача. Крім того, сам відповідач стверджував та надав докази здійснення переказу коштів на ім'я позивача в розмір 1000 грн., що перевищує одержаний ним дохід після сплати податків.

Колегія суддів вважає, що особа може не отримувати будь-якого доходу взагалі, але це не звільняє її від обов'язку сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Визначаючи розмір аліментів у сумі 2500, 00 грн. на дитину, суд першої інстанції правильно керувався вимогами вищезазначених норм, виходив з матеріального становища та стану здоров'я відповідача у справі та дитини, а також потреб дітей відповідно їх віку. Стороною позивача суду були надані докази, які свідчать про те, що витрати на потреби дитини з урахуванням її віку, необхідності навчання та фізичного розвитку, перевищують розмір грошових коштів, що сплачуються відповідачем добровільно. Разом з тим, дитина також потребує щоденного повноцінного харчування, одягу, що відповідає сезону, а також інших предметів споживання. А тому визначений судом першої інстанції розмір слід визнати обґрунтованим.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції. Отже, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: