АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Чернівецький міський голова Каспрук Олексій Павлович, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 червня 2017 року,

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (далі - КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок») на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 220 643 гривні 12 копійок.

Посилався на те, що він на підставі укладеного 5 листопада 2012 року трудового контракту виконував обов'язки генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок».

1 грудня 2013 року до контракту були внесені зміни шляхом викладення контракту у новій редакції зі строком його дії по 4 листопада 2015 року.

31 березня 2014 року розпорядженням секретарем Чернівецької міської ради Кушнірика Я.Д. №211-К звільнено ОСОБА_2 з посади генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 листопада 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 25 листопада 2015 року звільнення позивача визнано незаконним та поновлено ОСОБА_2 на посаді генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок».

На виконання вказаного судового рішення 25 листопада 2015 року Чернівецьким міським головою Каспруком О.П. розпорядженням №1188-к поновлено ОСОБА_2 на роботі.

Зазначав, що у період з 1 квітня 2014 року по 25 листопада 2015 року він перебував у вимушеному прогулі, а тому за вказаний період роботодавець повинен йому компенсувати заробітну плату в сумі 220 643 гривні 12 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на корись ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 220 304 гривні 27 копійок.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з 2 квітня 2014 року по 25 листопада 2015 року знаходився у вимушеному прогулі, оскільки був незаконно звільнений.

Розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», Чернівецької міської ради, виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Каспрука О.П., секретаря Чернівецької міської ради Кушнірика Я.Д. про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі відбувався понад один рік не з вини ОСОБА_2

Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 226 588 гривень 32 копійки.

Виплати заробітної плати, які отримані ОСОБА_2, працюючи на посаді директора магазину «Торба» в період з 3 серпня по 31 серпня 2015 року та з 1 вересня по 24 листопада 2015 року зменшують суму середнього заробітку позивача, що підлягає сплаті у зв'язку з виплатою компенсації за вимушений прогул, як різниця в заробітку за час виконання нижчооплачуваної роботи, оскільки розмір заробітної плати ОСОБА_2 за місцем роботи КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» є вищою за заробітну плату на посаді директора магазину «Торба».

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року, N 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 виконував обов'язки генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на підставі трудового контракту №1422 від 1 грудня 2013 року (а.с.4-9 т.1).

31 березня 2014 року розпорядженням секретарем Чернівецької міської ради Кушнірика Я.Д. №211-К звільнено ОСОБА_2 з посади генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (а.с.10-11 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 листопада 2015 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» з 1 квітня 2014 року та поновлено позивача на вказаній посаді (а.с.12, 39-49 т.1).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 листопада 2015 року допущено негайне виконання Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 листопада 2015 року (а.с.13 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 листопада 2015 року в частині задоволення позову до КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», виконавчого комітету Чернівецької міської ради, секретаря Чернівецької міської ради Кушнірика Я.Д. про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі скасовано.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 листопада 2015 року залишено без змін (а.с.12-15 т.2).

25 листопада 2015 року розпорядженням Чернівецького міського голови Каспрука О.П. №1188-к поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді генерального директора КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (а.с.14 т.1).

В період з 3 липня по 31 серпня 2015 року ОСОБА_2 працював директором магазину «ТОР-БА» ТОВ «СТД-ГРУП», що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2

В період з 1 вересня 2015 по 24 листопада 2015 року ОСОБА_2 працював директором магазину «ТОР-БА» ТОВ «СТД ГРУП-ПЛАС», що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2 (а.с.15-18 т.1).

З довідок товариства з обмеженою відповідальністю «СТД-ГРУП» від 20 квітня 2016 року №20/04 та від 5 червня 2017 року №05/06 вбачається, що ОСОБА_2 працював на посаді директора магазину «Торба» м. Чернівці ТОВ «СТД-ГРУП» з 3 серпня по 31 серпня 2015 року та його заробітна плата складала станом на 31 серпня 2015 року 1480 гривень, а середній заробіток за однин робочий день за останні два місяці, що передували звільненню складав 74 гривні (а.с.81, 172 т.1).

З довідки товариства з обмеженою відповідальністю «СТД ГРУП ПЛАС» від 19 квітня 2016 року №19/04 вбачається, що ОСОБА_2 працював на посаді директора магазину «Торба» м. Чернівці ТОВ «СТД ГРУП ПЛАС» з 1 вересня 2015 року по 24 листопада 2015 року та його заробітна плата складала станом на 1 листопада 2015 року складала 1600 гривень, а середній заробіток за однин робочий день за останні два місяці, що передували звільненню складав 74 гривні 42 копійки (а.с.80 т.1).

З довідки КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» від 16 лютого 2016 року №218 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за одну годину, за останні два місяці, що передували звільненню становила 68 гривень 58 копійок (а.с.21 т.1).

З довідки КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» від 19 квітня 2016 року №424 вбачається, що період з 2 квітня 2014 року по 25 листопада 2015 року налічує 413 робочих днів (а.с.122 т.1).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 з 2 квітня 2014 року по 25 листопада 2015 року знаходився у вимушеному прогулі, оскільки був незаконно звільнений, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з вирахуванням забортної плати, яку він отримав на посаді директора магазину «Торба» в період з 3 серпня по 31 серпня 2015 року та з 1 вересня по 24 листопада 2015 року.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що позивачу підлягає відшкодуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу не більше як за один рік такого прогулу.

Розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», Чернівецької міської ради, виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Каспрука О.П., секретаря Чернівецької міської ради Кушнірика Я.Д. про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі відбувався понад один рік не з вини ОСОБА_2Д, а тому суд зробив правильний висновок про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Помилковими є доводи апелянта про те, що позивач звернувся з даним позовом з пропуском тримісячного строку, встановленого статтею 233 КзПП України.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію та компенсації за вимушений прогул відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці та відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 26 жовтня 2016 року № 6-1395 цс 16.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

В.В. Яремко