Ухвала

іменем україни

9 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Завгородньої І.М.,

Карпенко С.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_3, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

«13-й квартал», про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі -ТОВ «Рада») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 у

м. Києві. ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка надає житлово-комунальні послуги мешканцям цього будинку. Позивач вказував, що відповідач отримує житлово-комунальні послуги, однак не сплачує їх вартість. Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача

3 546, 18 грн, із яких: 1 612,78 грн - заборгованість; 439,20 грн - індекс інфляції, 23,96 грн - 3 % річних та 1 470,24 грн - пеня.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада

2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Рада» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 360,36 грн та 24,75 грн судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги лише за листопад та грудень

2014 року.

Висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

21 серпня 2002 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Рада» було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Даний договір укладено строком на 3 роки з моменту його підписання та вважається продовженим на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до його закінчення (п. 5.10 договору).

Пред'являючи позов, ТОВ «Рада» посилалось на те, що в результаті неоплати ОСОБА_3 за спожиті ним житлово-комунальні послуги станом на серпень 2015 року утворилася заборгованість, яку він не погасив.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. ч. 4-6 ст. 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка була чинною до 14 травня 2015 року, у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача.

Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності.

Передача майна з балансу на баланс відбувається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

13 січня 2006 року Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «13-й квартал», яке в установленому законом порядку не скасоване, не визнано недійсним.

Протоколом загальних зборів об'єднання співвласників

ОСББ «13-й квартал» від 16 жовтня 2014 року ухвалено: всі договори, угоди, договірні зобов'язання власників квартир в будинку АДРЕСА_1, укладені з ТОВ «Рада», вважати такими, що втратили чинність; прийняти вказаний будинок на баланс ОСББ «13-й квартал»; визначити ОСББ балансоутримувачем та управителем даного будинку; уповноважити правління ОСББ укласти договори з ПАТ «Київенерго» та ВАТ АК «Київводоканал» до 1 листопада 2014 року; про прийняті рішення повідомити ТОВ «Рада».

Установивши, що ТОВ «Рада» не є балансоутримувачем та управителем будинку АДРЕСА_1, а є експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 на підставі договорів, укладених з власниками квартир та нежитлових приміщень, які в подальшому були укладені

ОСББ «13-й квартал», а матеріали справи не містять відомостей про сплату відповідачем комунальних послуг за листопад та грудень 2014 року, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про стягнення коштів лише за наведений період.

Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:В.С. Висоцька І.М. Завгородня С.О. Карпенко О.М. Ситнік