Справа № 355/357/17
Провадження № 2/355/262/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Лисюка О. Д.

при секретарі Ющенко Л. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором із відповідача, мотивуючи тим, що 17.11.2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про отримання кредитних послуг та відповідно до поданої заяви, отримав кредитну картку « Універсальна».

17.01.2015 року Відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку « GOLD» та відкрито картковий рахунок, згідно якого, відповідач отримав кредит у розмірі 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32.4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_2 повинен був погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання , по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісію.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач має заборгованість в розмірі 12138,95 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 3588,37 грн. тіло кредиту, 3362,95 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, 4133,39 грн. пені, а також 500 грн. штрафу ( фіксована складова) та 554,24 грн. штрафу ( процентна складова), а всього заборгованість за кредитним договором від 17.11.2011 року в сумі 12138,95 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заперечуючи щодо позовних вимог позивача, відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що 17.11.2011 року в приміщенні офісу « Приват Банку», менеджером банку йому було нав'язано укладення кредитного договору після підписання якого, він використовував кошти за призначенням та належним чином виконував взяті на себе зобов'язання. Вважає, що свої зобов'язання за кредитним договором не дивлячись на скрутне матеріальне становище пов'язане з різким погіршанням стану його здоров'я, він виконував добросовісно, а тому, в нього не могло бути заборгованості за вказаним договором.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17.11.2011 року ОСОБА_2 з метою отримання кредитних послуг підписав заяву б/н згідно якої отримав кредитну картку « Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 5000 грн.

Як видно із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна », 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_2 11 листопада 2011 року та складає умови договору, відповідач зобов'язаний був повертати кредит та проценти щомісячними платежами, до 25 числа місяця, який слідує за звітним у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості ( а.с.15, 89).

17.01.2015 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку « GOLD» та відкрито картковий рахунок згідно якого, відповідач отримав кредит у розмірі 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32.4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитомз кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору передбачали можливість збільшення ліміту кредитування.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із наданих суду копій банківських квитанцій ( а.с. 103-120), ОСОБА_2 належним чином виконував свої зобов'язання і на його думку, жодних фінансових боргів перед банком він не має.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

У процесі розгляду справи представником відповідача адвокатом Пучеком А.О. було заявлено клопотання про витребування в позивача оригіналу Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів банку з якими ОСОБА_2 ознайомився в письмовому вигляді перед підписанням заяви-анкети від 17.11.2011 року. При цьому, на підтвердження виконання його довірителем кредитних зобов'язань перед банком, представником було надано суду копії платіжних квитанцій щодо проведених виплат, суми яких не співпадають із сумами проведеної оплати, які зазначені банком в розрахунку заборгованості, що дає підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів.

26 травня 2017 року судом була постановлена ухвала про витребування доказів та визнана обов'язковою явка представника позивача для дачі особистих пояснень ( а.с.97 ) та надання розгорнутого розрахунку заборгованості.

На виконання вказаної ухвали, суду був наданий лише оригінал довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна» та повідомлено суд про те, що роздруківка по рахунку, банком буде обов'язково надана ( а.с.78).

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Визначаючи суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 12138,95 грн., банком зазначені її складові: заборгованість за тілом кредиту - 3588,37 грн., заборгованість за відсотками - 3362,95 грн., пеня - 4133,39 грн. та штрафи ( фіксована складова 500 грн., процентна складова 554,24 грн.)

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскільки в ході судового розгляду, в зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача явка якого була визнана судом обов'язковою суд позбавлений можливості перевірити надані ними докази, а ті докази, які наявні в матеріалах справи спростовуються доказами відповідача, суд вважає за необхідне відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приват Банк» в задоволенні його позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення з Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приват Банк» витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 79 ЦПК України визначено види судових витрат, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

До складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, позивачем надано суду угоду із адвокатом Пучеком А.О. на ведення цивільної справи за позовом ПАТ КБ « Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ( а.с.64 ), витяг з договору про надання правової допомоги ( а.с. 66), розрахунок внесеної сплати ( а.с.124) та квитанція № 12 про суму оплати за надання юридичної допомоги на суму 3840 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 3840 грн.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 12, 57, 60, 64, 79, 84, 88, 209, 212, 214 -215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 1050,1054 ЦК України , суд -

В и р і ш и в :

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- відмовити.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду О. Д. Лисюк