Справа № 226/1258/17
Провадження № 2/226/492/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

08.08.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності на виробництві,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 19.04.2010 по 02.10.2014, під час роботи в шахті отримав хронічне професійне захворювання, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06.03.2017. Йому був встановлений діагноз хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J41.0); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірна ступінь (ІІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3), (Н 90.3), захворювання професійне, встановлене вперше.

З 02.10.2014 йому було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням первинно. Згідно з висновком обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням та встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями та санаторно-курортному лікуванні і 3 групу інвалідності з 26.05.2017 безстроково.

Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, оскільки він захворів та змушений був постійно лікуватися. Так, з 01.06.2016 по 16.06.2016 він перебував на стаціонарному лікуванні у клініці професійних захворювань м. Києва, неодноразово у ДСП КЛПУ «Красноармійська міська лікарня».

Хвороба змінила його життя, він не має можливості працювати на шахті, як раніше, та вести звичайний спосіб життя, життєві звязки втрачені, а це вимагає додаткових зусиль для організації життя. Життєва активність знижена, відчуває послаблення організму та сильні напади кашлю, задухи, почуття нехватки повітря, болю в грудній клітині, попереку, ногах та руках, приглухуватість, що в свою чергу не дають можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Через відсутність можливості лікування та відновлення здоровя має пригнічений стан, позбавлений можливості повноцінно виконувати домашні обовязки.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 80000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 також не прибула до суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «ШУ «Покровське», був звільнений через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. Під час роботи позивач отримав професійне захворювання, йому встановлено 3 групу інвалідності та 65 % втрати працездатності. Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів. Вважає, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано її обґрунтованого розрахунку. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, а також практику судів з аналогічних справ (300,00 гривень за 1% втрати працездатності). Просить суд відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1

Представник третьої особи до суду не з'явився, при цьому третя особа була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 37), жодних клопотань і заяв не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 19.04.2010 по 02.10.2014 працював у відповідача прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, був звільнений 02.10.2014 наказом № 2435ок від 07.10.2014 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. Відомості встановлені за даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 7-11).

Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійних захворювань, неодноразово та тривало лікувався з приводу хвороби попереку, бронхіту тощо (а.с. 17-29).

Такі твердження позивача, крім наданих ним виписок із медичної карти, базуються на відомостях акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2017, складеного ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», згідно з яким умови і характер праці ОСОБА_1 за гігієнічною оцінкою відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливих та важких умов праці. У ОСОБА_1 встановлені такі основні діагнози: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J41.0); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірна ступінь (ІІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3І.) (Н90.3) захворювання професійне, встановлено вперше. При цьому визначено, що захворювання виникли у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів пил переважно фіброгенної дії, важкість праці.

07.06.2017 ОСОБА_1 за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено сукупно 65% втрати працездатності безстроково з 26.05.2017, з яких: 15% за радикулітом, 20% за приглухуватістю; 30% за хронічним бронхітом, встановлена ІІІ група інвалідності безстроково без повторного переогляду (а.с. 14-15). За висновком МСЕК, причиною інвалідності є професійні захворювання.

Таким чином, на цей час ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи за професійним захворюванням з сукупною 65% втратою працездатності безстроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст. 153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, проходив неодноразове лікування та втратив сукупно 65% своєї працездатності безстроково, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя.

Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 80000,00 гривень має бути задоволена частково.

За розясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність позивача є встановленими безстроково без вимоги подальшого переогляду.

Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 гривень.

Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2011 був встановлений у розмірі 894 гривні.

Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2011 року по т.ч. поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 був встановлений у розмірі 1600 гривень. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим.

Виходячи з викладеного вище та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 26000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи у відповідності до ст. 88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 208,00 гривень.

На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди 26000,00 (двадцять шість тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 208,00 (двісті вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова