У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання шлюбу недійсним -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання шлюбу недійсним - відмовлено.

З рішенням суду не погодилась позивач ОСОБА_1 та через свого представника оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення суду не відповідає обставинам справи. Пунктом 13 постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтвердили, що померлий ОСОБА_9 ніколи не мав наміру укладати шлюб, фактично продовжував близькі відносини як з колишньою дружиною так і періодично з іншими жінками, спільного господарства з відповідачкою не вели, спільного майна за час шлюбу не придбавали, спільних витрат не несли, похованням ОСОБА_9, займались його діти та перша дружина, що не спростовується відповідачкою. ОСОБА_9 мав відносини з відповідачкою з огляду на необхідність догляду за його тяжко хворою матір'ю, який на оплатній основі здійснювала відповідачка. Зареєстровані вони були за різними адресами, спільних дітей не мали, з родичами чоловіка відповідачка практично не спілкувалась, факт шлюбу від родичів чоловіка було приховано. Метою шлюбу з боку відповідачки позивач вважає переслідування матеріального інтересу. Похованням чоловіка вона не займалась, натомість відразу забрала правовстановлюючі документи на будинок чоловіка. Посилання суду на те, що вказані свідки дуже рідко або взагалі не відвідували ОСОБА_9 не відповідають матеріалам справи, зі слів свідків ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вони регулярно спілкувались з померлим поза місцем його проживання, надані відомості їм були відомі, зі слів самого ОСОБА_9, та з того що він був їх родичем, а не з чужих слів.

Вказівка суду на те, що з часу укладання шлюбу до смерті ОСОБА_9 минуло небагато часу, у зв'язку з чим родичі померлого не були обізнані про обставини укладення шлюбу є припущенням, на якому судове рішення ґрунтуватись не може.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що до неї звернулась відповідачка про надання довідки до суду про факт її проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_9 На час складання довідки вона не знала про їх відносини, і факту їхнього сумісного проживання та ведення спільного господарства вона, як голова квартального комітету не встановлювала.

Факт проживання однією сім'єю у встановленому законом порядку не встановлений та відповідне судове рішення не зостановлювалось. А тому, у суду не було підстав вважати встановленим факт проживання відповідачки з ОСОБА_9 однією сім'єю до 2016 року.

З пояснень відповідачки вбачається, що причиною укладення ОСОБА_9 з нею шлюбу був не намір створити сім'ю, а лише сварка з сином. Крім того, факт того що відповідачка була знайома з ОСОБА_9, з 1993 року, свідчить про те, що протягом тривалого часу ОСОБА_9 не мав жодного бажання створювати з відповідачкою сім'ю.

Посилання суду на те, що відповідачка брала участь у похованні матері ОСОБА_9 не можуть бути прийняті до уваги судом. Відповідачкою було надано суду рахунок, який не містить підпису відповідачки, факт його оплати нічим не підтверджено, також не додано договору, укладеного відповідачкою на надання ритуальних послуг.

В засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в засідання апеляційного суду осіб, які приймають участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 16 січня 2016 року Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, про що складено актовий запис № 15 (а.с. 11). Спільних дітей від шлюбу не має.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер у віці 54 років, про що здійснено запис №953 Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 9).

Згідно копій договору-замовлення від ІНФОРМАЦІЯ_1 №1440, замовлень та квитанцій організація поховання померлого ОСОБА_9 та оплата послуг і товарів здійснювалось колишньою дружиною ОСОБА_8 (а.с.127-129).

Померлий ОСОБА_9 є рідним батьком позивача - ОСОБА_1, та третьої особи - ОСОБА_3 (а.с.6).

Звертаючись в суд з позовом про визнання шлюбу недійсним, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_2 укладений без наміру створення сім'ї.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із відсутності та недоведеності підстав для визнання шлюбу недійсним за рішенням суду.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану .

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

За положеннями СК України, шлюб є добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язку подружжя.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст.28 СК України, визначено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Статтею 38 СК України, передбачено, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статями 22, 24-26 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.40 СК України, визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо визнання шлюбу недійсним суду необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання добровільно створити сім'ю чи про його відсутність.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні судом першої інстанції вірно встановлено відсутність передбачених СК України підстав для визнання недійсним шлюбу за рішенням суду у зв'язку з його фіктивністю, у відповідності до ч. 2 ст. 40 СК України, в свою чергу доводи позивача не свідчать про відсутність бажання створити сім'ю у подружжя. Докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги, не дають підстав для задоволення зазначеного позову.

В своїх доводах позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, які підтвердили, що померлий ОСОБА_9 ніколи не мав наміру укладати шлюб, фактично продовжував близькі відносини як з колишньою дружиною так і періодично з іншими жінками, спільного господарства з відповідачкою не вели, спільного майна за час шлюбу не придбавали, спільних витрат не несли, похованням ОСОБА_9, займались його діти та перша дружина, що не спростовується відповідачкою. ОСОБА_9 мав відносини з відповідачкою з огляду на необхідність догляду за його тяжко хворою матір'ю, який на оплатній основі здійснювала відповідачка. Зареєстровані вони були за різними адресами, спільних дітей не мали, з родичами чоловіка відповідачка практично не спілкувалась, факт шлюбу від родичів чоловіка було приховано.

Враховуючи те, що вказані свідки є близькими родичами померлого, постійно підтримували з ним тісні відносини , та обставини про які вони повідомили суду вони знають особисто зі слів ОСОБА_9 тому, посилання суду на те, що вказані свідки рідко або взагалі не відвідували померлого ОСОБА_9 не відповідають матеріалам справи, оскільки свідки ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що спілкувались з померлим поза місцем його проживання, надані відомості їм були відомі, бо він був їх родичем, а не з чужих слів.

Як вбачається з рішення суду, судом першої інстанції прийнято до уваги показання вказаних свідків позивача та зазначено, що факт необізнаності про укладення спірного шлюбу зазначеними свідками, які є близькими родичами померлого, не спростовують факту його укладення і не свідчать про відсутність наміру створити сім'ю з відповідачкою. Крім того, судом зазначено що ОСОБА_8 була обізнана про факт укладення шлюбу від самого ОСОБА_9

Крім того, судом встановлено, за поясненнями відповідача та показаннями свідка ОСОБА_11, що ОСОБА_9 та ОСОБА_2 були знайомі з 1993 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_8, які у подальшому стали подружжям. Їхній шлюб було зареєстровано в 2016 році. Твердження позивача про те, що ці обставини свідчать про те, що на протязі тривалого часу у ОСОБА_9 не було бажання створити сім'ю з відповідачкою не спростовують висновків суду.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції у межах своїх повноважень, що йому надані статтею 212 ЦПК України, дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами у справі і в рішенні привів переконливі мотиви, за яких він одні докази поклав в основу рішення суду, і відкинув інші.

Згідно ж ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішення суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України та є законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно визначився з нормами матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З матеріалів апеляційної скарги та змісту оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності і неправильності, та не призвело або не могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: