Справа №485/482/16-ц 09.08.2017 09.08.2017
Справа № 485/482/16
Провадження № 22-ц/784/1728/17 Суддя першої інстанції: Селіщева Л.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Козаченко В.І., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання недійсними одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору та зобов'язання здійснити перерахунок платежів за договором, -

в с т а н о в и л а :

28 березня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №NKTGGK0404003 за умовами якого, Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі - 56 100 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами строком до 18 березня 2028 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, згідно графіку погашення.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов'язань, станом на 26 лютого 2016 року виникла заборгованість у сумі - 51 565,68 доларів США, що еквівалентно 1 404 649,10 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 163,56 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 900,73 долари США; штраф у розмірі 9,18 доларів США (фіксована частина) та 2 455,07 доларів США (процентна складова).

Посилаючись на викладене ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 51 565,68 доларів США, що еквівалентно 1 404 649,10 грн.

27 травня 2017 року ОСОБА_2 пред'явив до ПАТ КБ «Приватбанк» зустрічний позов в якому зазначав, що у кінці січня 2009 року він отримав інформаційний лист від Банку про те, що останній прийняв рішення про збільшення процентної ставки за кредитним договором № NKTGGK0404003 від 18 березня 2008 року з 12,59 % до 17,52%, починаючи з 2 березня 2009 року та у лютому цього ж року він отримав інший лист, яким Банк повідомив про те, що попередній лист втратив силу і відсоткова ставка залишається такою, як і була на момент укладення кредитного договору - 12,59%. В березні 2016 року він дізнався про підвищення Банком в односторонньому порядку процентної ставки до 15,12 % річних. Також йому стало відомо про наявність додаткової угоди № 1/1-1 від 16 серпня 2010 року, укладеної між ним та Банком за умовами якої розмір відсоткової ставки було зменшено до 14,62%.

Посилаючись на відсутність його згоди щодо підвищення процентної ставки та не укладання ним додаткової угоди, а також на те, що односторонні зміни процентної ставки Банком вчиненні в порушенням умов договору та закону, ОСОБА_2 просив суд: визнати недійсним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором від 18 березня 2008 року з 12,59% до 15,12% річних; визнати недійсною додаткову угоду від 16 серпня 2010 року до кредитного договору від 18 березня 2008 року щодо встановлення процентної ставки у розмірі 14,62% річних; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок платежів за вказаним договром на умовах, визначених на день його укладення, виходячи з процентної ставки у розмірі 12,59 %, та здійснити цей перерахунок починаючи з 26 жовтня 2008 року і до закінчення строку дії кредитного договору з віднесенням надлишково сплаченої суми в рахунок наступних платежів.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2016 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №NKTGGK0404003 від 18 березня 2008 року станом на 26 лютого 2016 року у розмірі 51 565,68 доларів США, що еквівалентно 1 404 649,10 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 163,56 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 900,73 доларів США; штраф у розмірі 9,18 доларів США (фіксована частина) та 2 455,07 доларів США (процентна складова). У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 23 червня 2017 року вирішено питання про судові витрати, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто судовий збір у розмірі 21 069,74 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясовування обставин справи, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник ПАТ КБ «Приватбанк» просив у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № NKTGGK0404003 за умовами якого Банк надав останньому кредит у розмірі 56 100 доларів США із яких: 46 200 доларів США на придбання нерухомого майна, 9 900 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту; 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного Договору (а.с. 8-10).

Згідно п. 8.1 кредитного договору погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісяця у сумі 529,90 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії згідно Графіку погашення кредиту.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що на момент укладання кредитного договору діяла процентна ставка 12% річних, з 26 жовтня 2008 року процентна ставка була збільшена до 15,12 % річних, а починаючи з 16 серпня 2010 року зменшена до 14,62% річних (а.с. 4-6).

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. А тому, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо (п. 28 Постанови).

Так, згідно п. 2.3.1 укладеного з позивачем договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Згідно реєстру відправлень № 94, 27 жовтня 2008 року був направлений лист від 9 жовтня 2008 року, в якому повідомлялося про підвищення процентної ставки з 26 жовтня 2008 року (а.с. 95-97).

Наведене свідчить про те, що за законом, який діяв на час укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України).

Умовами кредитного договору, укладеного сторонами, було передбачено право Банку змінювати в односторонньому порядку процентну ставку, що не суперечило вимогам законодавства, що діяло на той час.

Виходячи із зазначеного, позивач скористався своїм правом, передбаченим чинним законодавством, змінив процентну ставку за кредитом з дотриманням строку повідомлення споживача у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на підставах, зазначених у кредитному договорі, оскільки рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято Банком до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення), що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-149цс12.

Крім того, у пункті 2.3.2. кредитного договору сторони визначили, що Банк має право за своїм розсудом зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. При цьому банк протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки надсилає повідомлення позичальникові з наведенням зменшеного розміру процентної ставки й дати, з якої вона встановлюється, що є зміною умов даного договору.

За положеннями статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

16 серпня 2010 року сторони уклали додаткову угоду №1/1-1 до кредитного договору щодо зменшення процентної ставки до 14,62 % річних. Вказана угода особисто підписана ОСОБА_3, укладена відповідно до умов договору та не суперечить вимогам закону (а.с.14).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у Банку підстав для збільшення розміру процентної ставки не заслуговують на увагу, оскільки направленню листа позичальнику про збільшення процентної ставки, передували управлінські рішення Банку про необхідність підвищення процентної ставки: Наказ від 23 вересня 2008 року та Наказ 3 жовтня 2008 року. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2005 року №168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Вказані рішення були прийнятті з урахуванням підвищення облікової ставки НБУ у 2008 році та ставками за кредитами (а.с. 98-100).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав зустрічного позову, яким суд відповідно до ст. 212 ЦПК України надав належну оцінку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 8.1.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (період оплати з 18 по 25 число кожного місяця) (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до розрахунку у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань щодо оплати кредиту на 25 січня 2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 92,58 доларів США за таких обставин, починаючи з квітня 2015 року Банк має право дострокового стягнення залишку заборгованості, відсотків та штрафних санкцій.

Станом на 26 лютого 2016 року заборгованість складає - 51 565,68 доларів США, що еквівалентно 1 404 649,10 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 163,56 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 900,73 долари США; штраф у розмірі 9,18 доларів США (фіксована частина) та 2 455,07 доларів США (процентна складова) (а.с.4-6).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення обов'язку на відповідача щодо сплати кредитної заборгованості.

Разом з цим, стягнувши суму кредитної заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 163,56 доларів США; пені - 900,73 долари США; штрафу у розмірі 9,18 доларів США (фіксована частина) та 2 455,07 доларів США (процентна складова), суд не звернув уваги на таке.

Згідно пункту 5.1. кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту , позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Сплати пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті, по курсу НБУ на дату сплати.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті з переведенням її в національну за курсом установленим НБУ на час розрахунку.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2017 року.

За таких обставин, пеня повинна бути стягнута з відповідача у гривні у розмірі 24 535,89 грн. (900,73 доларів США х 27,24 грн. (по курсу НБУ станом на 26 лютого 2016 року).

Крім того, пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а не від суми позову, як про це вказано в договорі.

Таким, чином стягненню підлягає лише фіксована частина штрафу у сумі 250 грн.

Що стосується нарахованої Банком комісії у розмірі 163,56 доларів США то колегія виходить з наступного.

Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Конституційний Суд України в своєму рішенні щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статі 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року зазначив, що положення частини четвертої - одинадцятої статті 11 Закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Встановлення у п.8.1. кредитного договору винагороди (комісії) за резервування ресурсів у розмірі 0,48 річних від суми зарезервованих ресурсів суперечить наведеним вище положенням, оскільки умовами договору передбачено щомісячну сплату процентів.

При цьому Банк нарахував, комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку (резервування ресурсів) за рахунок позивача що є незаконним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174цс16.

За таких обставин, комісія у розмірі 163,56 доларів США, нарахована Банком стягненню з відповідача не підлягає.

Отже, розмір заборгованості, відповідно до вказаних умов договору складає - 48 037,14 доларів США, що еквівалентно 1 308 531,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США, що еквівалентно 1 122 322,05 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США, що еквівалентно 186 209,64 грн., а також 24 535,89 грн. пені та 250 грн. штрафу (фіксована частина).

Таким чином, рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № NKTGGK0404003 від 18 березня 2008 року станом на 26 лютого 2016 року у розмірі 48 037,14 доларів США, що еквівалентно 1 308 531,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США, що еквівалентно 1 122 322,05 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США, що еквівалентно 186 209,64 грн., а також 24 535,89 грн. пені та 250 грн. штрафу (фіксована частина).

У задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 163,56 доларів США комісії та 2 455,07 доларів США штрафу (процентна складова) слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 95% - 20016,25 грн., а з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам - 5% - 1159 грн.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з урахуванням взаєморозрахунку підлягає стягненню 18857,25 грн. (20 016,25 грн. - 1159 грн.) судового збору у зв'язку з чим, додаткове рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № NKTGGK0404003 від 18 березня 2008 року станом на 26 лютого 2016 року у розмірі 48 037,14 доларів США, що еквівалентно 1 308 531,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 41 201,25 доларів США, що еквівалентно 1 122 322,05 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 835,89 доларів США, що еквівалентно 186 209,64 грн., а також 24 535,89 грн. пені та 250 грн. штрафу (фіксована частина).

У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 163,56 доларів США комісії та 2 455,07 доларів США штрафу (процентна складова) відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 18 857,25 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Козаченко

В.І. Темнікова