РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2017 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі- Цунівській А.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4, згідно наданих нею позик, заборгованість в розмірі 3 163 906,34 гривень. Позов мотивує тим, що 13.05.2014 року надала відповідачу ОСОБА_4 позику на суму 95 000 доларів США, згідно якої відповідач отримав від неї у власність зазначену суму грошових коштів та зобов'язався повернути такі до 13.05.2015 року. Однак, після виконання позивачем своїх зобов'язань, відповідач порушив умови договору, коштів не повернув, уникає зустрічей з нею та ігнорує її телефонні дзвінки. Відтак просить стягнути з відповідача заборгованість в судовому порядку.

Позивач в судовому засіданні, позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у ньому, при цьому додатково пояснила, що розписку про отримання 40 000 та 55000 доларів США ОСОБА_4 писав власноручно, умови отримання таких коштів останній визначав сам. 13.05.2014 року відповідач написав дві розписки, оскільки, кошти в сумі 40 000 доларів США відповідач мав намір повернути через тиждень, хоч і зазначив в розписці, що зобов'язується повернути до 13.05.2015, решту 55 000 доларів США зобов'язувався повернути до 13.05.2015. Однак, взяті на себе зобов'язання не виконав, кошти в обумовлений строк не повернув. Просить позов задовольнити.

Представник позивача Лукінів М.П. в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив такий задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечили з підстав викладених у наданих ними запереченнях. Окрім того, відповідач підтвердив написання ним власноручно вказаних розписок, однак, пояснив, що коштів в сумі 95 000 доларів США 13.05.2014 року від позивачки не отримував. Однак, разом з тим, відповідач зазначив, що насправді в нього є борг перед позивачкою, грошові кошти він повертав частинами через незнайомих йому людей, яких до нього скеровував чоловік позивачки - ОСОБА_6 Доказів повернення боргу надати не може. Просять у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково,з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку).

Ч.2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи та розписки, позивачка в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем та передала йому грошові кошти в сумі зазначеній в розписках.

Однак, відповідач у визначений термін не здійснив виплати, чим порушив свої грошові зобов'язання по розписках.

З копії розписок від 13 травня 2014 року наявних в матеріалах справи (оригінали оглянуто в судовому засіданні), вбачається, що ОСОБА_4 отримав від позивачки 40 000 доларів США з відсотковою ставкою 5% місячних та 55000 доларів США і зобов'язався кошти повернути до 13.05.2015 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що позивачка є його дружиною, а відповідача знає приблизно з 2012 року Пояснив, що 13.05.2014 він був присутній при тому, як ОСОБА_3 надала в позику відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в розмір 95 000 доларів США, на підтвердження цього відповідачем було написано дві розписки, останній зобов'язався повернути такі до 13.05.2015 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3, покази дала аналогічні надані нею в якості позивача.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Написання розписки ОСОБА_4 не заперечував, її не оспорював.

З врахуванням положень ч.2 ст. 1047 ЦК України написання ОСОБА_4 розписки про отримання грошей є доказом отримання їх позичальником від позикодавця ОСОБА_3

Відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, хоча і стверджував про часткове погашення боргу по розписках, однак, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення коштів, отриманих ним у позику в ОСОБА_3

Таким чином, оскільки відповідач не повернув позичені ним у ОСОБА_3 кошти, у строк, зазначений у розписках, якими підтверджується отримання коштів, тобто, не виконав належним чином у зазначений строк взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку про під ставність позову та стягнення з відповідача 40000,00 та 55000,00 доларів США відповідно до двох розписок.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у абзацах 2, 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, розмір заборгованості (по розписці 40000 доларів США) станом на 30.11.2016 року (дата згідно заявлених позовних вимог) становить в гривнях виходячи з курсу 25,5994 гривні 25,5994 x 40000 = 1023972 гривень.

Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення проценти за договором позики в сумі 5 % місячних .

Так, 5% місячних за 12 місяців (згідно позовних вимог) станом на 30.11.2016 року (дата згідно заявлених позовних вимог) становить в гривнях виходячи з курсу 25,5994 гривні 5%*12 місяців = 60%*1023972 гривень =614383,20 грн.

Окрім цього, підлягають сплаті згідно ст. 625 ЦК України 3% від простроченої суми, так, 3 % за період (згідно позовних вимог) з 14.05.2015 по 30.11.2016 складає:

(3% *1023972 (сума заборгованості)* 566 (кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році)= 47636 грн.

Окрім того, розмір заборгованості (по розписці 55000 доларів США) станом на 30.11.2016 року (дата згідно заявлених позовних вимог) становить в гривнях виходячи з курсу 25,5994 гривні 25,5994 x 55000 = 1407961,50 гривень.

Окрім цього, підлягають сплаті згідно ст. 625 ЦК України 3% від простроченої суми, так, 3 % за період (згідно позовних вимог) з 14.05.2015 по 30.11.2016 складає:

(3% * 1407961,50 (сума заборгованості) * 566 (кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = 65499,00 грн.

З приводу позовної вимоги, щодо стягнення з відповідача витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 10000 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як роз'яснено в п.п. 47 і 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, в якості представника позивача участь брав адвокат Лукінів М.П., який здійснював представництво інтересів на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги від 15березня 2017 року.

З долученої позивачкою квитанції №003763,вбачається, що ОСОБА_3 29.11.2016 сплачено адвокату Лукінів М.П. 10000.00 грн. за правову допомогу в цивільній справі.

Разом з тим, як слідує з наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, така, згідно п. 5 Договору, надавалась позивачці з моменту підписання такого Договору, тобто з 15 березня 2017 року.

Згідно п. 3.2 вказаного Договору позивачка повинна здійснити оплату юридичних послуг, згідно Договору;відповідно до п. 3.3 вказаного Договору за надання правової допомоги позивачка зобов'язувалась оплатити адвокату гонорар в розмірі 500 грн., відповідно до п. 3.4 Договору позивачка погоджувалась з оплатою інших витрат, платних послуг адвоката.

Доказів оплати позивачкою послуг адвоката на виконання вказаного Договору від 15.03.2017 року суду не надано.

Суд не бере до уваги долучену позивачкою квитанцію №003763 від 29.11.2016 року, оскільки така не може бути доказом того, що вказані послуги надавались позивачці саме у даній справі.

Окрім того, позивачкою та її представником - адвокатом Лукінів М.Л. не надано письмового розрахунку послуг, які були надані останнім. Наведене дає підстави суду вважати, що в стягнені витрат на правову допомогу, слід відмовити.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3Ф

З наведених міркувань та керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,208,209,212-215,226-229 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) основну суму заборгованості в розмірі 40 000 доларів США, що еквівалентно станом на 30.11.2016 року 1 023 972 гривень, 5% місячних по договору за період з 14.05.2014 року по 13.05.2015 року в розмірі 614 383,20 гривень, 3% річних за період з 14.05.2015 року по 30.11.2016 року в розмірі 47 636,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) основну суму заборгованості в розмірі 55 000 доларів США, що еквівалентно станом на 30.11.2016 року 1 407 961,50 гривень, 3% річних за період з 14.05.2015 року по 30.11.2016 року в розмірі 65 499,00 гривень, а всього в сумі 3 159 451 гривню (три мільйони сто п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят одну) 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) 6890 гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 6890 гривень 00 коп. відповідно до квитанції №0.0.663097880.1 від 02.12.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Марків Ю.С.