Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Боймиструка С.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю представника позивача - адвоката Курганської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, про звільнення нерухомого майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду про те, що нею обрано невірний спосіб захисту своїх прав, який по суті спір не вирішує, а може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб. Стверджує, що при цьому суд не врахував та не спростував наступних обставин: по-перше, вона набула права власності на законних підставах, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 30.01.2017р. № НОМЕР_1, запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.01.2017р. № 18773553; по-друге, вказуючи на інші способи захисту свого права власності на квартиру, суд при цьому не наводить такого належного способу; по-третє, із досліджених судом матеріалів не вбачається порушення прав інших осіб, оскільки квартира не перебувала в спорі, і інші особи про визнання права власності на неї не зверталися. Пояснює, що на час виконання рішення суду в її інтересах інших стягувачів на майно боржника ОСОБА_5 не було, і тому в порядку виконання судового рішення вона стала власником майна - квартири АДРЕСА_1 на законних підставах, при чому це її право ніким не оспорюється. Вважає, що нею обрано належний спосіб захисту права власності, який узгоджується з положеннями ст.. 391 ЦК України, яка регламентує право власника майна вимагати усунення перешкод у користуванні ним. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 570/4146/16-ц Головуючий у 1 інстанції - Кушнір Н.В.

Провадження № 22-ц 787/1332/2017 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2015 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно відповідача в межах суми стягнення 275 000,00 грн., а 22 жовтня 2015 року ухвалено у даній справі заочне рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 275 000,00 грн..

18 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її заяви про зміну способу і порядку виконання вищевказаного рішення шляхом звернення стягнення на спірну квартиру.

14 січня 2016 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно відповідача в межах суми стягнення 120 000,00 грн., а 29 лютого 2016 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 відмовлено в позові.

29 жовтня 2015 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, а 22 грудня 2015 року винесене заочне рішення, яке вступило в законну силу, яким з боржника стягнуто на користь позивача позику та сплачений судовий збір.

Питання скасування заходів забезпечення позову судами не вирішувалося.

21 липня 2016 року постановою державного виконавця Рівненського РУЮ відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 19 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 390 654 грн. 00 коп. і надано строк для добровільного виконання до 27 липня 2016 року.

28 липня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми боргу.

22 липня 2016 року згідно з Актом державного виконавця та Постановою про передачу майна стягувачу ВП № 49640546 позивачу як стягувачу до боржника ОСОБА_5 за виконавчим листом № 570/2275/15-ц від 22 жовтня 2015 року передане нереалізоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

30 січня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. видано Свідоцтво, яким посвідчено належність позивачу вказаного майна на праві власності, про що внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що будучи власником квартири АДРЕСА_1, не може володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, оскільки вона знаходиться під забороною відчуження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що позивачка набула право звернення до суду за захистом свого інтересу, пов'язаного з переходом права власності на спірне майно, проте в силу наявного у неї процесуального статусу сторони у виконавчому провадженні надає їй право вирішити це питання в іншому процесуальному порядку. Суд прийшов до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, який спір по суті не вирішує, а може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб, а також вважав, що зобов'язання судовим рішенням виконувати інше судове рішення з аналогічним порядком його примусового виконання суперечить не лише нормам процесуального права, але і не відповідає нормам матеріального права.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як слідує з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Ця стаття є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином висновок суду, що обраний позивачем спосіб захисту його права як іпотекодержателя не може бути застосований до спірних правовідносин є невірним, оскільки в інший спосіб, крім пред'явлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на продаж спірного майна.

Крім того, за положеннями ч 5. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках, крім тих, що передбачені ч.4 вказаної статті, арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до п.2 ст. Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яке приймається на підставі відповідного рішення суду.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність позовних вимог, а висновки місцевого суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наведеного, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1 157,52 грн. (а.с.1, 89).

Керуючись ст. 307, ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, про звільнення нерухомого майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, номер запису про обтяження 12860021.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Безпаловою М.С. від 18 січня 2016 року ВП № 49842569, номер запису про обтяження 12946844.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Григоренко М.П.

Боймиструк С.В.