У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

17 серпня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Рудь Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Словянського міськрайонного суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

17.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків.

Також позивачем ОСОБА_1 була подана до суду заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу ОСОБА_2, в розмірі, що відповідає розміру попередньої оплати позивача за договором купівлі-продажу від 08.07.2016 року, а саме: 18766,00 грн., що є на рахунках відповідача, оскільки вважає, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час між сторонами виникли спірні відносини щодо розірвання договорів купівлі-продажу від 08.07.2016 року та стягнення збитків у розмірі 1500 грн. та 14458,48 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

При вирішення питання щодо накладення арешту на кошти, які належать відповідачу ОСОБА_2, в розмірі 18766,00 грн., що є на рахунках відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонам дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи на даній стадії цивільного процесу суд не вбачає та позивачем не надано доказів того, що існує загроза відчуження відповідачем свого майна, позивачем не доведено, що відповідач має намір на відчуження даного майна, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, не доказано, що відповідач в подальшому буде ухилятись від виконання такого рішення суду. Крім того, вимога про забезпечення позову позивачем сформульована не конкретно, позивачем не надано доказів того на яких рахунках та в яких банківських установах знаходяться грошові кошти відповідача, на які позивач просить накласти арешт. Також, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем, то обмеження можливості ним користуватися та розпоряджатися власним майном під час господарської діяльності може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. З сенсу цієї норми закону вбачається, що після усунення недоліків та оформлення заяви про забезпечення позову належним чином, позивач в подальшому не позбавлений права звернутися до суду з аналогічною заявою.

Таким чином, суд не має достатніх підстав для задоволення даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3