Провадження № 22-ц/780/3730/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 16.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 08.11.2011 року ОСОБА_2 отримав у нього в борг кошти в сумі 50000,00 грн. які зобов'язався повернути до 15.11.2011 року, про що склав відповідну розписку. В подальшому відповідач почав уникати спілкування та відмовляється повернути всю суму коштів, яку отримав, а тому 29.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення коштів, однак відповідач кошти не повернув. У зв'язку з цим просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 50000,00 грн.. В подальшому під час розгляду справи представник позивача, уточнив та зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 48 300 грн., оскільки відповідач частково повернув вже борг.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 48300,00 грн. боргу та судових витрат в сумі 551,20 грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що протягом встановленого у розписці терміну ним було належним чином виконано зобов'язання та повернуто позивачу кошти у розмірі 50000,00 грн. Крім того вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач передав у власність відповідачу 50000,00 грн. 08.11.2011р., у зв'язку з цим останній написав боргову розписку та зобов'язався повернути кошти 15.11.2011року, свої зобов'язання позивач виконав, а відповідач повернув лише 1200,00 грн., у в'язку з цим позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню. Крім того вказав, що поштовим грошовим переказом ОСОБА_2 на ім'я позивача 11.10.2016р. переслав кошти в розмірі 200,00 грн., що дає підстави для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, 08.11.2011 року позивач ОСОБА_3 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 50000,00 грн., терміном до 15.11.2011 року. На підтвердження цього відповідачем була написана розписка про отримання вказаної суми грошової суми від 08.11.2011 року ( а.с.33).

08.10.2016 року на ім'я позивача надійшов поштовий грошовий переказ в розмірі 200,00 грн. і згідно довідки від 11.10.2016р., наданої оператором Укрпошти Білоцерківського відділення, зазначений грошовий переказ надійшов від ОСОБА_2 (а.с.30,31).

Представник позивача суду першої інстанції пояснив, що відповідач тривалий час не повертав борг, уникав зустрічей, але на початку літа 2016 року, відповідач при зустрічі з ОСОБА_3 на АЗС, добровільно повернув позивачу 1000 грн. і зобов'язався за місяць повернути іншу частину боргу, але кошти, знову так і не було повернуто, а тому позивач в серпні 2016 року направив відповідачу письмову претензію на яку відповідач не відповів, а в жовтні позивач отримав поштовим переказом 200,00 грн.

Відповідно до заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, які наведенні у запереченні на позовну заяву, строк, протягом якого позивач міг би звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу сплинув 16.11.2014 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що строк позовної давності сплинув 16.11.2014 року, позивачем не надано доказів того, що до цього часу відповідачем були вчиненні дії які свідчать про переривання строку позовної давності.

Позивач звернуся до суду з позовом, 08 грудня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2на задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: