АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2920/17 Справа № 201/7699/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» (далі - ТОВ «ВКФ «Меридіан») про стягнення заробітної плати за листопад 2015 року та компенсації за невикористану відпустку в сумі 3 677,93 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 8 400,00 грн. (з урахуванням уточнених вимог).

В обґрунтування позову зазначив, що з 07.09.2008 він перебував у трудових відносинах з товариством з ТОВ «ВКФ «Меридіан», де працював стропальником. 30.11.2015 звільнився за власним бажанням. За листопад 2015 року йому нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5 442,48 грн. за даними відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України за 2015 рік. Але як йому пояснила бухгалтер підприємства, з цієї суми були утримані аліменти та податки, тому залишок становить приблизно 2 700,00 грн., але дана сума не виплачена, оскільки підприємство самостійно відраховувало аліменти його дружині на утримання дитини. Він неодноразово звертався до відповідача із проханням провести розрахунок, але відповідач на його звернення не відреагував.

Посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути із відповідача заробітну плату за листопад 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 677,93 грн., стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 8 400,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» про стягнення заробітної плати за листопад 2015 року та компенсації за невикористану відпустку в сумі 3 677,93 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 8 400,00 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в сумі 1 217,51 грн. за листопад 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2 460,42 грн., а всього 3 677,93 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 7 078,75 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

З таким рішенням не погодився Відповідач ТОВ «ВКФ «Меридіан» та звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2, він був прийнятий на посаду стропальника у ТОВ «ВКФ «Меридіан» з 07.09.2009 за наказом № 11К від 07.09.2009 (а.с. 13).

На підставі наказу № 7-к від 17.11.2015 ОСОБА_2 звільнено на підставі ст.38 КЗпП України з 30.11.2015 за власним бажанням (а.с. 105).

Як видно з відомостей по обліку заробітної плати ТОВ «ВКФ «Меридіан» розмір заробітної плати ОСОБА_2 за три місяці до звільнення - за вересень, жовтень, листопад 2015 року складав 1 217,51 грн., з урахуванням передбачених законодавством відрахування із заробітної плати працівника, а саме, 15% податку із доходу фізичної особи, 5 % - єдиного соціального внеску, 3,6 % відрахування в органи пенсійного фонду, 1,5% військового збору (а.с. 88 - 90).

Як встановлено у судовому засіданні місцевого суду, позивачу нараховано в листопаді 2015 року заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 442,48 грн., що видно з відомості за листопад 2015 року (а.с. 88).

Згідно службової записки бухгалтера підприємства (а.с. 85) та пояснень відповідача, дана сума складається із нарахованої заробітної плати у розмірі 1 400,00 грн. та компенсації за невикористану відпусті у розмірі 4 042,48 грн. За вирахуванням утриманих податків і збори в розмірі 1 064,55 грн., та з урахуванням авансу в сумі 700,00 грн., сума до видачі становила 3 677, 93 грн.

Окрім того, згідно тієї ж службової записки головного бухгалтера підприємства Хмелинської Т.Н., ця сума не підлягала сплаті, оскільки ОСОБА_2 є платником аліментів на утримання дитини, згідно виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2007 по справі №2-1088 (а.с. 86). В 2015 році розмір аліментів становив 25% відрахувань всіх видів заробітку щомісяця. Підприємством щомісяця перераховувались поштовими переказами кошти в рахунок сплати ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4

При звільненні ОСОБА_2 під час проведення остаточного розрахунку виявлено бухгалтерську помилку, внаслідок якої аліменти виплачувались за рахунок коштів підприємства, а не відраховувались із заробітної плати ОСОБА_2 Відповідно до пояснень бухгалтера, оскільки була виявлена помилка щодо неутримання аліментів із заробітної плати, із ОСОБА_2 усно погоджено, що підприємство не буде стягувати з ОСОБА_2 в судовому порядку суму накопиченого боргу внаслідок не нарахування аліментів в розмірі 21 550,75 грн., а останній не матиме претензій щодо невиплаченої належної йому заробітної плати за листопад 2015 року в розмірі 3 677,93 грн.

Як вбачається із відомостей на виплату грошей, за вересень 2015 року ОСОБА_2 отримав 1 217,51 грн., за першу половину жовтня 2015 року - 1 000,00 грн., за другу половину жовтня 2015 року - 217,51 грн. (а.с. 91 - 93).

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача відповідач ТОВ «ВКФ «Меридіан» не провів виплату всіх належних сум, а саме, невиплаченою залишилась заробітна плата за листопад 2015 року в сумі 1 217,51 грн та компенсація за період відпусток в сумі 2 460,42 грн. (3 677,93 - 1217,51), яка не була виплачена відповідачем позивачу і не виплачена на момент звернення із даним позовом. Дане відповідачем не заперечується.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та виходив з його доведеності та обґрунтованості в задоволеній частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуюєся матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Доводи апеляційної скарги Апелянта, щодо обставин наявності бухгалтерської помилки, внаслідок чого між сторонами була досягнута усна домовленість щодо сплати Відповідачем аліментних зобов'язань Позивача, а тому заборгованість по виплаті заробітної плати перед ОСОБА_2 фактично відсутня - є безпідставними, оскільки Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами укладалися будь-які угоди щодо порядку відрахування аліментів із заробітної плати позивача. Відповідачем взагалі не наведено обґрунтованих доводів із посиланням на норми закону щодо причин такого відрахування за рахунок коштів підприємства.

Окрім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

На вказані обставини також звертав увагу Відповідача місцевий суд в мотивувальній частині рішення.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом, що між сторонами є спір стосовно суми виплати при звільненні, тому суд має право зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 КЗпП України, колегія суддів не може взяти до уваги виходячи з наступного.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку хоча і відображені в рішенні, як задоволені частково, фактично задоволені судом в повному обсязі, оскільки судом стягнуто кошти в межах заявлених в позові вимог та зменшено їх обсяг не з підстав їх недоведеності, а з підстав уточненого кінцевого розміру заробітної плати після всіх податкових відрахувань.

Вказані уточнення були здійснені судом, оскільки позивачем в позові була зазначена заробітна плата без вирахування податків, а тому фактичних підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції цих норм, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, що виплату позивачу заробітної плати за листопад 2015 року, було зроблено двічі.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б стали підставо для скасування рішення суду першої інстанції, особами, які подали апеляційні скарги, не надано.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Меридіан» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р.Куценко