Справа № 196/1152/16-ц
№ провадження 2/196/38/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., відповідача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, предмет якого складали такі вимоги: 1. Визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 798, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4, площею 48,0722 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області; 2. Визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 797, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5, площею 45,346 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області; 3. Визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 799, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, площею 29,4932 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області; 4. Визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 796, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7, площею 30,3587 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області; 5) судові витрати покласти на відповідачів.

Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 205, 407 Цивільного кодексу України, 152 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі".

Як на докази посилається на такі документи: копія договору оренди земельної частки (паю) від 03 червня 2010 року (а.с.9-11), копія договору оренди земельної частки (паю) від 21 травня 2010 року (а.с.12-14), копія договору оренди земельної частки (паю) від 16 квітня 2010 року (а.с.15-17), копія договору оренди земельної частки (паю) від 30 грудня 2009 року (а.с.18-21), копія договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року (а.с.22-24), копія договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року (а.с.25-27), копія договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року (а.с.28-30), копія договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року (а.с.31-33), копія довідки Виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області № 2145 від 30.08.2016 року (а.с.34), копія довідки Виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області № 1977 від 11.08.2016 року (а.с.35), копія Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2015 року у справі № 6-28541св14 (а.с.36-40), копія Ухвали Верховного Суду України від 02.06.2015 року у справі № 6-524ц15 (а.с.41-43), копія договору про надання послуг адвоката від 08.08.2016 року (а.с.44-46), копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю від 20 травня 2004 року (а.с.47).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 30 грудня 2009 року між ним, як орендарем та ОСОБА_4, як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної частки (паю).

Цей Договір 22.01.2010 року зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Зорянської сільради за № 1117.

Відповідно до п. 1 вказаного Договору орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду земельні часки (паї), загальним розміром 61,11 умовних кадастрових гектарів, вартістю 260904,00 грн., яка розміщена в межах земельної ділянки без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності КСП "Зоря", що знаходиться в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

Згідно з п. 2.3 вказаного Договору його укладено сторонами на 49 (сорок дев'ять) років.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що за користування вказаними в договорі земельними частками орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 1200,00 (одна тисяча двісті) грн., при цьому орендар сплачує орендну плату одноразово на весь термін дії договору.

На виконання умов вказаного договору він здійснив розрахунок зі сплати орендної плати за 49 років користування у розмірі 80000,00 доларів США, що підтверджується розписками від 26.09.2009 року, 04.11.2009 року та 12.12.2009 року.

16 квітня 2010 року між ним, як орендарем, та ОСОБА_4, як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної частки (паю).

Договір 07.05.2010 року був зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Зорянської сільради за № 1118.

Відповідно до п. 1 вказаного Договору, орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду земельні частки (паї), загальним розміром 34,92 умовних кадастрових гектарів, вартістю 490200,00 гривень, яка розміщена в межах земельної ділянки без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності КСП "Зоря", що знаходиться в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

Згідно з п. 2.3 вказаного Договору його укладено сторонами на 49 (сорок дев'ять) років.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що за користування вказаними в договорі земельними частками орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот) гривень. Орендар сплачує орендну плату одноразово на весь термін дії договору.

На виконання умов вказаного договору він здійснив розрахунок зі сплати орендної плати за 49 років користування у розмірі 51000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 16.04.2010 року.

21 травня 2010 року між ним, як орендарем, та ОСОБА_4, як орендодавцем, було укладено Договір оренди земельної частки (паю).

Договір 03.06.2010 року зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Зорянської сільради за № 1119.

Відповідно до п. 1 вказаного договору, орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду земельні частки (паї), загальним розміром 17,46 умовних кадастрових гектарів, вартістю 245100,00 гривень, яка розміщена в межах земельної ділянки без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності КСП "Зоря", що знаходиться в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

Згідно з п. 2.3 вказаного договору його укладено сторонами на 49 (сорок дев'ять) років.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що за користування вказаними в договорі земельними частками орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот). Орендар сплачує орендну плату одноразово на весь термін дії договору.

На виконання умов вказаного Договору він здійснив розрахунок зі сплати орендної плати за 49 років користування у розмірі 27570,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 21.05.2010 року.

03 червня 2010 року між ним, як орендарем та ОСОБА_4, як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної частки (паю).

Договір 03.06.2010 року зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Зорянської сільради за № 1120.

Відповідно до п. 1 вказаного Договору, орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду земельні частки (паї), загальним розміром 20,37 умовних кадастрових гектарів, вартістю 285950,00 гривень, яка розміщена в межах земельної ділянки без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності КСП "Зоря", що знаходиться в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

Згідно з п. 2.3 вказаного Договору його укладено сторонами на 49 (сорок дев'ять) років.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що за користування вказаними в договорі земельними частками орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот). Орендар сплачує орендну плату одноразово на весь термін дії договору.

На виконання умов вказаного Договору він здійснив розрахунок зі сплати орендної плати за 49 років користування у розмірі 40565,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 03.06.2010 року.

Позивач висловив переконання, що умови договорів щодо сплати орендної плати ним було виконано в повному обсязі і він приступив до використання землі.

Стверджує, що отримуючи грошові кошти, ОСОБА_4 зобов'язалася виділити земельні частки (паї) в натурі та оформити на них право власності, після чого переукласти договори оренди на оформлені земельні ділянки, про що і зазначила в розписках.

Однак, у серпні 2016 року він, ОСОБА_3, дізнався про те, що орендовані ним земельні паї були передані ОСОБА_4 у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_1, після виділення земельних ділянок в натурі та оформлення права власності за ОСОБА_4. При цьому укладені між ним та ОСОБА_4 договори оренди земельних часток (паїв) розірвані не були.

Так, 26 квітня 2016 року між ОСОБА_4, як власником, та ОСОБА_5, як землекористувачем, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 798, державна реєстрація іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.04.2016 року, номер запису 14331468.

Відповідно до п. 2. вказаного Договору власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 48,0722 га, що розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська с/рада, кадастровий номер НОМЕР_4.

Відповідно до п. 6. цього Договору право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено (надано) землекористувачеві строком на 150 років.

26 квітня 2016 року між ОСОБА_4, як власником, та ОСОБА_5, як землекористувачем, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 797, державна реєстрація іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.04.2016 року, номер запису 14331663.

Відповідно до п. 2. вказаного Договору, Власник надає в користування Землекористувачу, 3а Землекористувач приймає в користування від Власника земельну ділянку площею 45,346 га, що розташована: Дніпропетровська- область, Царичанський район, Могилівська с/рада, кадастровий номер НОМЕР_5.

Відповідно до п. 6 цього Договору право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено (надано) землекористувачеві строком на 150 років.

26 квітня 2016 року між ОСОБА_4, як власником, та ОСОБА_5, як землекористувачем, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 799, державна реєстрація іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.04.2016 року, номер запису 14331200.

Відповідно до п. 2 вказаного Договору, власник надає в користування Землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 29,4932 га, що розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська с/рада, кадастровий номер НОМЕР_6.

Відповідно до п. 6. цього Договору право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено (надано) землекористувачеві строком на 150 років.

Також, 26 квітня 2016 року між ОСОБА_4, як Власником, та ОСОБА_1, як землекористувачем, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 796, державна реєстрація іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.04.2016 року, номер запису 14330765.

Відповідно до п. 2. вказаного Договору власник надає в користування землекористувачу,а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 30,3587 га, що розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська с/рада, кадастровий номер НОМЕР_7.

Відповідно до п. 6 цього Договору право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено (надано) Землекористувачеві строком на 150 років.

Зазначається в заяві, що він, ОСОБА_3, через свого адвоката звернувся до Виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області з запитом та отримав відповідь, що на даний час земельні ділянки гр. ОСОБА_4, які знаходяться на території колишньої Зорянської сільської ради надані в оренду гр. ОСОБА_3 згідно договорів оренди, які зареєстровані в Зорянській сільській раді за № 1117, 1118, 1119, 1120 від 03.06.2012 року, і на даний час вищевказані земельні ділянки залишаються в оренді гр. ОСОБА_3. В період з 2010 року по теперішній час перереєстрація даних договорів на інших осіб по Зорянській та Могилівській сільській раді не проводилась (довідка № 1977 від 11.08.2016 року та № 2145 від 30.08.2016 року).

Відповідно до ст. 13, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 цього Закону орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Статтею 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельного ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивач дійшов переконання, що вказані вище договори оренди земельних часток (паїв), укладені між ним та ОСОБА_4 на строк 49 років, не були розірвані на момент укладення договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Стверджується, що у 2016 році відповідачі не мали жодних правових підстав для укладення договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), оскільки зазначені земельні ділянки вже перебували в оренді у нього. Укладаючи зазначені договори, відповідачі порушили його права на володіння та користування орендованими земельними ділянками, а тому договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) підлягають визнанню недійсними.

У підтвердження своїх доводів вказує, що аналогічної правової позиції дійшли Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (ухвала від 09.04.2015 року у справі № 6-28541св14, від 11.03.2015 року у справі № 6-1094ск15) та Верховний Суд України (ухвала від 02.06.2015 року у справі № 6-524ц15).

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися та просили розглядати справу за їх відсутності, клопоталися про задоволення позовних вимог та не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилися.

Відповідач ОСОБА_1, а також ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечили проти позову ОСОБА_3, вважають, що твердження позивача, викладені ним у його позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на таке.

По-перше, позивач не надав відповідні та належні докази того, що земельні ділянки, які є предметом Договорів емфітевзису від 26.04.2016 року (кадастрові номери НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7), є саме тими земельними ділянками, щодо яких між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договори оренди земельних часток (паїв) без визначення меж в натурі (на місцевості) в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області строком на 49 років, а також те, що земельні ділянки під кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 за своїм розташуванням в натурі на місцевості співпадають із земельними частками (паями), щодо яких між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договори оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року.

По-друге, позивач не надав відповідні та належні докази, що підтверджують факт здійснення оплати від позивача на користь ОСОБА_4 за оренду земельних часток (паїв) згідно зазначених позивачем договорів оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року, тобто позивачем не надано суду відповідних розписок(оригінали для огляду та копії для залучення до матеріалів справи), начебто власноруч написаних ОСОБА_4 про отримання оплати в повному обсязі за цими договорами за оренду земельних паїв за весь термін оренди та про які позивачем було зазначено у своєму позові.

По-третє. Навіть якщо позивач надасть докази того, що земельні ділянки, які є предметом оскаржуваних ним договорів емфітевзису від 26.04.2016 року (кадастрові номери НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7) є саме тими земельними ділянками, щодо яких між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договори оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року без визначення меж в натурі (на місцевості) в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області строком на 49 років, це не має значення для справи, оскільки на момент укладення між відповідачами договорів емфітевзису від 26.04.2016 року на користування земельними ділянками під кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 договори оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року, що були укладені між позивачем та ОСОБА_4, припинили свою дію у зв'язку із зміною предмету оренди цих договорів з огляду на нижченаведене.

Як вбачається з доданих позивачем до позову договорів оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року, що були укладені між позивачем та ОСОБА_4, предметом цих договорів є земельні частки (паї) без визначення меж в натурі (на місцевості) в селі Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, що належали ОСОБА_4 па підставі наступних Сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Царичанською райдержадміністрацією, а саме: Сертифікат ДП НОМЕР_8 від 15.09.2000 року; Сертифікат ДП НОМЕР_9 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_10 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_11 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_12 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_13 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_14 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_15 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_16 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_17 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_18 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_19 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_20 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_21 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_22 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_23 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_24 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_25 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_26 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_27 від 15.09.2000 року, Сертифікат ДП НОМЕР_28 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_29 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_30 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_31 від 30.01.1997 року, Сертифікат ДП НОМЕР_32 від 30.01.1997 року.

Натомість, предметом оскаржуваних Договорів емфітевзису від 26.04.16 року є конкретні земельні ділянки, які виділені в натурі на місцевості, мають відповідні кадастрові номери: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, та належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі відповідного Розпорядження Царичанської райдержадміністрації і це право власності на зазначені земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.03.2016 року на підставі розпоряджень Царичанської райдержадміністрації від 23.03.2016 року за номерами: Р-96/0/385-16; Р-97/0/385-16; 99/0/385-16; Р-100/0/385-16.

Відповідно до розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які на підставі сертифікатів уклали договори оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку переукладають договір відповідно до державного акту на тих самих умовах, що і раніше укладений.

Договір може бути змінений за угодою сторін або припинений у випадках, передбачених цим законом.

Згідно з п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, зобов'язання сторін за договором оренди земельної частки (паю) можуть бути припинені після одержання державного акту на право приватної власності на землю і виділення земельної ділянки в натурі. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених підстав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в передбаченому законом порядку.

Відповідно до п. 17 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Таким чином, одержання та державна реєстрація ОСОБА_4 у справі права приватної власності на земельні ділянки змінило предмет зобов'язання за раніше укладеними договорами оренди земельних часток (паїв), а внаслідок цього і його суттєві умови, це є приводом для подальшого їх переукладення за наявності взаємної згоди сторін, або припинення зобов'язання - у разі відсутності такої згоди.

По-четверте, договір оренди земельної частки (паю) та договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди земельної частки (паю) предметом договору є земельна частка (пай), а сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар. За договором оренди земельної ділянки предметом є ділянка, а сторонами - власник земельної ділянки та орендар земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 договорів оренди, укладених між позивачем та ОСОБА_4, предметом цих договорів є земельна частка (пай), а не земельна ділянка.

Пунктом 2.3 договорів оренди земельних часток (паїв) встановлено термін їх дії - 49 років. Водночас сторони визначили, що договір може бути припинений у будь-який час за взаємної згоди сторін.

Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення договору, то з моменту виділення належних ОСОБА_4 земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та реєстрації за ОСОБА_4 26 березня 2016 року права власності на землю, сертифікати, на підставі яких укладено договори оренди, втратили чинність, а укладені між Позивачем та Відповідачем-1 договори оренди земельної частки (паю) від 30.12.2009 р., 21.05.2010 р., 03.06.2010 р. та 16.04.2010 р. є припиненим та відсутня потреба в його додатковому розірванні.

Таким чином, можна зробити висновок, що після реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на землю й виділення земельних ділянок в натурі, згідно з п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за N 101/4322, зобов'язання сторін за укладеними договорами оренди земельної частки (паю) від 30.12.2009 р., 21.05.2010 р., 03.06.2010 р. та 16.04.2010 р. припиняються відповідно до чинного законодавства.

По-п'яте, положення п. 8 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, ч. З ст. 203, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (Ухвала від 09.11.2011 року у справі № 6-16823св11 та Ухвала від 10.10.2012 року у справі № 6-23133св12).

Таким чином, при укладені Договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 24.04.2016 року, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_4 (48,0722 га), НОМЕР_5 (45,346 га), НОМЕР_6 (29,4932 га), а також укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_7 (30,3587 га), не було порушено прав та інтересів позивача, оскільки на момент укладення зазначених договорів про встановлення емфітевзису (24.04.2016 року) у позивача 26.03.2016 року автоматично припинилося право володіння та користування земельними ділянками, передбачених договорами оренди земельних часток (паїв) від 30.12.2009 року, 21.05.2010 року, 03.06.2010 року та 16.04.2010 року у зв'язку із набуттям ОСОБА_4 права власності на ці земельні ділянки та виділення їх в натурі.

Як на докази послалися на такі документи: Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58200685 від 26.04.2016 року (а.с.69-71, 89-91); Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58201607 від 26.04.2016 року (а.с.72-74, 92-94); Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58199482 від 26.04.2016 року (а.с.75-77, 95-97); Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58197502 від 26.04.2016 року (а.с.78-80, 98-100).

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Такої ж правової позиції дотримується й відповідач ОСОБА_5, який особисто не брав участі в судовому засіданні, але інтереси якого в суді представляв ОСОБА_2.

Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши правові позиції учасників процесу та даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід відмовити в позові повністю.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини четвертої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 213 ЦПК України суд повинен виконати всі вимоги цивільного судочинства та вирішити справу згідно із законом, а також ухвалити рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи.

26.03.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 45,3460 га, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на ім'я ОСОБА_4 (реєстраційний номер картки платника податків:НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_33, виданий 15.11.1996, видавник: Ленінський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (серія та номер: НВ-016, виданий 22.03.2016, видавник: Відділ Держгеокадастру у Царичанському районі Дніпропетровської області) та Розпорядження голови районної державної адміністрації (серія та номер: Р-97/0/385-16, виданий 23.03.2016, видавник: Царичанська районна державна адміністрація) - а.с. 72-73.

26.03.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6, площею 29,4932 га, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на ім'я ОСОБА_4 (реєстраційний номер картки платника податків:НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_33, виданий 15.11.1996, видавник: Ленінський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (серія та номер: НВ-016, виданий 22.03.2016, видавник: Відділ Держгеокадастру у Царичанському районі Дніпропетровської області) та Розпорядження голови районної державної адміністрації (серія та номер: Р-100/0/385-16, виданий 23.03.2016, видавник: Царичанська районна державна адміністрація) - а.с. 75-76.

26.03.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 48,0722 га, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на ім'я ОСОБА_4 (реєстраційний номер картки платника податків:НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_33, виданий 15.11.1996, видавник: Ленінський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) на підставі Розпорядження голови районної державної адміністрації (серія та номер: Р-96/0/385-16, виданий 23.03.2016, видавник: Царичанська районна державна адміністрація) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (серія та номер: НВ-016, виданий 22.03.2016, видавник: Відділ Держгеокадастру у Царичанському районі Дніпропетровської області) - а.с. 69-70.

26.03.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7, площею 30,3587 га, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на ім'я ОСОБА_4 (реєстраційний номер картки платника податків:НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_33, виданий 15.11.1996, видавник: Ленінський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (серія та номер: НВ-016, виданий 22.03.2016, видавник: Відділ Держгеокадастру у Царичанському районі Дніпропетровської області) та Розпорядження голови районної державної адміністрації (серія та номер: Р-99/0/385-16, виданий 23.03.2016, видавник: Царичанська районна державна адміністрація) - а.с. 78-79.

26 квітня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_7, площею 30,3587 га, яка розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська сільська рада (а.с.31-33). Державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на ім'я ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_2, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_34, виданий 16.07.1999, видавник: Жовтневий РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) строком дії на 150 років здійснена 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (а.с.79-80, 98-99).

26 квітня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договори про встановлення прав користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзисів) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 30,346 га, яка розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська сільська рада (а.с.22-24), стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6, площею 29,4932 га, яка розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська сільська рада (а.с.25-27), а також стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 48,0722 га, яка розташована: Дніпропетровська область, Царичанський район, Могилівська сільська рада (а.с.28-30). Відповідна державна реєстрація прав користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзисів) на ім'я ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_3, паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_35, виданий 10.02.1997, видавник: Красногвардійський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна) строком дії на 150 років проведена 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (а.с.70-71, 90-91, 73-74, 93-94, 76-77, 96-97).

Із встановленого випливає, що правові відносини, з яких виник спір, регулюється ст.ст. 177, 182, 189, 190, 202, 203, 205, 207-210, 215, 395, 407-412, 509-510, 524-525, 526-527, 530, 533, 599, 626-629, 631, 639, 640, 641-642 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_4, будучи власником земельних ділянок, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності для встановлення землекористувачам права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису) стосовно кожної із земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_7, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_4, шляхом укладення договорів. Зазначені вище правочини вчинені у письмовій формі та нотаріально посвідчені, а реальне настання правових наслідків підтверджується державною реєстрацією речових прав на чуже майно та повним виконанням сторонами взятих на себе зобов'язань, строк виконання яких настав.

Переконання позивача ОСОБА_3 стосовно того, що відповідачі не мали жодних правових підстав для укладення договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) через те, що зазначені земельні ділянки вже перебували в оренді у позивача, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, а його посилання на "Договір оренди земельної частки (паю)" від 03.06.2010 року (а.с.9-11), на "Договір оренди земельної частки (паю) від 21.05.2010 року (а.с. 12-14), на "Договір оренди земельної частки (паю)" від 16.04.2010 року (а.с. 15-17), а також на "Договір оренди земельної частки (паю)" від 30.12.2009 року (а.с. 18-21) для підтвердження існування прав, які вважає порушеними зі сторони відповідачів, не можуть слугувати належними доказами на користь позивача, оскільки такі договори є нікчемними і не містять інформації щодо предмета доказування.

Так, нікчемним правочином в силу частини другої статті 215 ЦК України є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частини першої цієї статті підставою такої недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: а) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; б) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; в) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; г) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ґ) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами абзацу першого розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" передбачається, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Судом з'ясовано, що зміст так званих "договорів про оренду земельної частки (паю)", на які посилається позивач, суперечить зазначеним вище приписам абзацу першого розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", оскільки в цих договорах не йдеться про оренду земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначено, а мовиться про оренду земельних часток (паїв) в умовних кадастрових гектарах.

Існування такої договірної умови виключає реальне настання передбачених законом відповідних правових наслідків, а саме оренду землі у розумінні статті 1 цього Закону, оскільки відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди можуть бути лише земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності, які окреслені в натурі (на місцевості), площа яких має конкретний вимір і не може рахуватися в умовних одиницях, як-то "умовні кадастрові гектари", про що домовилися ОСОБА_4 зі ОСОБА_3, підписавши договори про оренду земельних часток (паїв).

На нікчемність таких договорів вказує і те, що сама ідея ОСОБА_4 і ОСОБА_3 щодо передачі в оренду права на земельну частку (пай), тобто права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), законом не передбачена та суперечить актам цивільного законодавства.

Так, згідно пункту 17 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), і таке право, відповідно до Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 року № 666/94, могло бути лише об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави, внеску до статутних капіталів господарських товариств, але ніяк не предметом оренди.

Крім того, пунктами 14 і 15 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств, а також не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину. Така заборона почала діяти з часу введення цього Кодексу в дію, тобто з 01.01.2002 року.

За викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору не підлягають компенсації відповідно до приписів статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 відмовити повністю в позові до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №798, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4, площею 48,0722 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 відмовити повністю в позові до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №797, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5, площею 45,346 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 відмовити повністю в позові до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №799, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, площею 29,4932 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 відмовити повністю в позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 26.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №796, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7, площею 30,3587 га, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області Ю.О. Бойко