Провадження № 22-ц/780/3602/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 29 03.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

03 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі ,-

встановила:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на таке.

Відповідач ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року навчався у національній Академії внутрішніх справ, і у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

29 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 09-107 про підготовку фахівця, згідно якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Умови договору навчальним закладом виконано повністю,

Після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, але 05 грудня 2014 року наказом ГУМВС України у Київській області відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, що є порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

В зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, розмір яких згідно розрахунку витрат становить 29019 грн. 85 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 29019 грн. 85 коп. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що договір № 09-107 про підготовку фахівця він укладав у неповнолітньому віці, а відповідну довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця він підписав лише у 2013 році. З цих міркувань позивач вважає вказаний договір недійсним і вважає, що обов»язків по оплаті витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі у нього не виникло. Також вважає, що суд безпідставно не узяв до уваги ті обставини, що він звільнився з ОВС за власним бажанням, яке було викликане зміною місце постійного проживання, виїздом до іншої країни.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з»явився, направив заяву про перенесення судового засідання у зв»язку з його лікуванням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому законом порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які визнані судом поважними.

Відповідно до статті 304 ЦПК суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І "Апеляційне провадження" розділу V ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 305 ЦПК неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Враховуючи, що ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не надав суду доказів його лікування в день судового засідання, слід дійти висновку, що він не з«явився до суду без поважних причин і його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію» /в редакції на дату звільнення відповідача, втратив чинність з 07.11.2015 року/ курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року було зараховано курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

29 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 09-107 про підготовку фахівця, згідно якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг, розмір яких згідно розрахунку витрат становить 29019 грн. 85 коп.

Після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, умови договору навчальним закладом виконано повністю, але 05 грудня 2014року наказом ГУМВС України у Київській області відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Встановивши, що відповідач, звільнився 5 грудня 2014 року з ОВС ГУМВС України у Київській області за власним бажанням, суд дійшов вірного висновку, що таким чином відповідач порушив умови ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та умови укладеного 29 вересня 2009 року між сторонами договору № 09-107 про підготовку фахівця, тому зобов'язаний відшкодувати вартість витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв на загальну суму 29019 грн. 85 коп.

Отже, рішення про задоволення позову відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір № 09-107 про підготовку фахівця ОСОБА_6 укладав у неповнолітньому віці, тому договір є недійсним, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.ст. 31, 32 ЦК України фізична особа у віці від 14 до 18 років (неповнолітня особа) має право самостійно вчиняти правочини, передбачені ч.1 ст. 31 та ч.1 ст. 32 ЦК України, інші правочини вчиняє за згодою батьків.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без зголи батьків, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому 221 ЦК України або може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 221 ЦК України правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення , протягом одного місяця не заявили претензій другій стороні.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклав з відповідачем договір № 09-107 про підготовку фахівця від 29 вересня 2009 року, за 5 днів до свого повноліття, отже поза межами його цивільної дієздатності ( а.с.10-11).

Разом з тим матеріали справи не містять даних про те, що батьки ОСОБА_6 не схвалили цей правочин, заявивши у місячний строк претензії до відповідача або подавши позов про визнання правочину недійсним. Таку претензію ОСОБА_4 подав лише у лютому 2017 року, під час розгляду судом першої інстанції даної справи ( а.с.58-59).

Сам ОСОБА_2, будучи повнолітнім, навчався у відповідача, проживав у гуртожитку, отримував грошове, продовольче та речове забезпечення та виконував інші умови договору, 29 листопада 2011 року уклав додатковий договір з відповідачем до договору № 09-107 про підготовку фахівця від 29 вересня 2009 року ( а.с.12), та підписав довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у 2013 році.

Враховуючи викладене та виходячи із презумпції правомірності правочину, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на підставі договору № 09-107 про підготовку фахівця від 29 вересня 2009 року, у відповідача виникли обов»язки по оплаті витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного судового рішення оскільки вони не відповідають вказаним вище вимогам закону.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :