АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4827/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Болотова В.Є., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Пенсійного фонду України - ГулогоРуслана Олександровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, в якому просила стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь у відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, щодо ненарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з березня 2009 року по квітень 2014 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 82 617 грн.35 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Посилалася на те, що їй пенсію було призначено на підставі довідки, форму якої затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11, котра у судовому порядку була визнана такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили у частині щодо невключення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади задоволено.

Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції 82 617,35 грн., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі представник Пенсійного фонду України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що Пенсійний фонд України не надавав позивачу довідки про заробітну плату, оскільки їх надання входить до обов'язку роботодавця.

Також вказує, що при подачі позову було пропущено строк позовної давності, перебіг якого почався з грудня 2013 року, а відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди за період з березня 2009 року по грудень 2013 року.

Крім того, посилається на ст.17 КАС України, відповідно до якої на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень, владних управлінських функцій поширюється юрисдикція адміністративних судів. Тому справу належало розглянути в порядку адміністративного судочинства з урахуванням вимог КАС України, в тому числі щодо строків позовної давності.

В судовому засіданні позивач заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання інші сторонине з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що затвердження Пенсійним фондом України форми довідки, яка не відображає всі складові заробітної плати, на які нараховуються внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, призвело до того, що в період з березня 2009 року по квітень 2014 року з вини Пенсійного фонду України позивачу щомісяця не була нарахована пенсія у розмірі 552,45 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.02.2009 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова за призначенням пенсії державного службовця, для розрахунку розміру якої вона надала довідку від 04.02.2009 року № 2 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи поспіль перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», у формі затвердженій Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 (а. с. 10-11).

Згідно з довідкою від 04.02.2009 року № 2, виданій позивачу, до складу заробітної плати при розрахунку пенсії Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію заробітної плати, які нею були одержані та з яких сплачено внески в пенсійний фонд.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 20.02.2012 у справі № 21-430а11 та від 28.05.2013 у справі № 21-97а13, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2012 (2а-8893/12/2670), яка набрала законної сили 05.06.2013 на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, визнано постанову правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30.10.2008 № 19-11, такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо невключення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань, які передбачені Законами України «Про державну службу», «Про оплату праці» та постановами Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268, від 12.09.1997 № 1013, від 20.12.1993 № 1049, від 31.05.2000 № 865, зобов'язано Пенсійний фонд України привести у відповідність до вимог законодавства форми довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії, визначених в підпунктах 1.1, 1.3, 1.4 пункту 1 Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30.10.2008 № 19-11 (а. с. 46-55).

На виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2012 у справі № 2а-8893/12/2670 та у справі 2а-4753/09/2670, Правлінням Пенсійного фонду України ухвалено постанову № 15-1 від 04.09.2013 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за № 1661/24193, визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно - до Закону України «Про державну службу», зареєстровану в Міністерстві юстиції України '"04.12.2008 за № 1161/15852 та затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а. с. 45).

31.03.2014 року позивач звернулась за останнім місцем роботи та одержала довідку № 01-19/2344 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за формою затвердженою Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 на виконання Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2012 року у справі № 2а-8893/12/2670 і вона містить відомості про «інші виплати», в які включаються в тому числі і матеріальна допомога на здоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати (а. с. 12-13).

02.04.2014 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова із заявою про проведення розрахунку її пенсії як державному службовцю на підставі довідки про заробітну плату від 31.03.2014 року № 01-19/2344 - з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.

Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкові було відмовлено у проведенні розрахунку, що позивачем оскаржено до Дзержинського районного суду м. Харкова, та постановою суду від 02.07.2014 року (справа № 63 8/6562/14-а), яка набрала законної сили 17.09.2014 року, відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок пенсії позивача як державного службовця з 02.04.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 у загальній сумі 15669 грн. 50 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію у 2009 році та виплати її у повному обсязі.

07.11.2014 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту її призначення, а саме з лютого 2009 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року у загальній сумі 15 669 грн. 50 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію у 2009 році та виплати її у повному обсязі.

Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова листом від 14.11.2014 року № 119/С-10/31 відмовило позивачеві, з посиланням на відсутність підстав для перерахунку пенсії з дати призначення (а. с. 15).

Адміністративний позов про визнання протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2014 (справа 638/20600/14-а) залишено без розгляду на підставі того, що позов поданий після закінчення установленого законом строку звернення до адміністративного суду. Вказана судове рішення від 25.11.2014 року набрало законної сили 15.01.2015 року на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду (а.с. 16, 17).

Внаслідок визнання постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30.10.2008 № 19-11, такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили у позивача виникло право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, що передбачено статтею 56 Конституції України та статтею 1175 Цивільного кодексу України.

Статтею 1175 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що виплати позивачу проводились Управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.Харкова.

Позивачем до суду надавалися заява від 07.11.2014 року до Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова про перерахунок їй невиплаченої пенсії з моменту призначення, з 2009 року, та відповідь Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова від 14.11.2014 року про відсутність підстав щодо перерахування невиплаченої пенсії з 2009 року. Отже, позивач зверталася за відновленням порушеного Управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.Харкова права щодо недонарахування їй пенсії з моменту призначення, визначений відповідними законами.

З викладеного слідує, позивач надала всі необхідні докази на підтвердження протиправності діянь Управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.Харкова та наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Діями відповідача, зокрема наданням довідок щодо отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію, які не відповідали дійсності, позивачу було завдано збитків, які полягали в нарахуванні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, меншому за той, на який він мав право у зв'язку з обійманням адміністративної посади голови суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 (справа № 6-237цс16).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що затвердження Пенсійним фондом України форми довідки, яка не відображає всі складові заробітної плати, на які нараховуються внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, призвело до того, що в період з березня 2009 року по квітень 2014 року з вини Пенсійного фонду України позивачу щомісяця не нараховувалася пенсія у розмірі 552 грн.45 коп.

Тобто, шкода, яка була завдана позивачу полягає в ненарахуванні та неотриманні пенсійних виплат, внаслідок порушення її цивільних прав, що виникли внаслідок затвердження постановою правління Пенсійного фонду від 30 жовтня 2008 року форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно із ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Оскільки позивач не отримала пенсію в повному розмірі з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, колегія суддів дійшла до висновку, що судом правомірно стягнуто відшкодування матеріальної шкоди з моменту призначення пенсії, з 2009 року.

Посилання апеляційної скарги про те, що даний спір необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства спростовується наступним.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку позивачем було заявлено позов лише про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, тому спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

При подачі позову у грудні 2016 року, позивач посилалася на те, що дізналася у 2014 році про те, що Верховним Судом України було прийнято рішення, згідно з яким отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, і вже 02.04.2014, отримавши 31.03.2014 нову довідку № 01-19/2344 за останнім своїм місцем роботи, вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсійних виплат, 14.11.2014 Пенсійним фондом України була надана відповідь позивачу про відмову у перерахунку пенсії по довідці від 31.03.2014 року.

Таким чином, позивач звернулася до суду, не пропустивши загальний строк позовної давності у три роки, оскільки 31.03.2014 року Пенсійним фондом України відмовлено у перерахунку пенсії, а отже порушено її право, з чого і почався перебіг строку позовної давності.

В зв'язку з тим, що Пенсійним фондом України не було надано розрахунку суми відшкодування шкоди за період з березня 2009 року по квітень 2014 року, а також не було спростовано наданий розрахунок позивачем, колегія суддів приймає до уваги розрахунок, який був наданий позивачем.

Частинами 1, 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України визначено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Отже, майнова шкода, підлягає стягненню з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Пенсійного фонду України - Гулого РусланаОлександровича відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді