АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/4889/16-ц Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження: №22-ц/791/1408/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської областівід 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Білозерського районного нотаріального округу Стратюк Ольга Миколаївна про визнання договору дарування недійсним ,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування вимог зазначив, що 29.12.2004 року між ним та відповідачем укладено договір дарування належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1514 га, посвідчений приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Стратюк О.М.. Позивач зазначив, що вказану угоду ним укладено з метою матеріального забезпечення себе та своєї дружини та за умови сплати обдарованою йому 400000 грн, про що свідчить договір між ними про утримання, укладений у простій письмовій формі. Відповідач сплатила 124000,00 грн, але в подальшому перестала надавати кошти, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1514 га, посвідчений приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Стратюк О.М. 29.12.2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Письмові заперечення, які надійшли до суду апеляційної інстанції 01.08.2017 року колегія суддів не може прийняти до уваги за відсутності можливості їх ідентифікувати з особою відправника, оскільки на конверті, у якому надійшли заперечення, відсутня адреса відправника, при цьому у запереченнях містяться посилання на перебування ОСОБА_3 за межами України, тоді як відповідно штемпелю на поштовому конверті останній надісланий з поштового відділення м. Херсона, а підпис в запереченнях відмінний від підпису у наданій копії паспорту ОСОБА_3 та нотаріально посвідченому договорі дарування.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки не були порушені вимоги чинного законодавства необхідні для дійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального права, встановлених судом обставинах та досліджених доказах.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 грудня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування житлового будинку № 6 та земельної ділянки площею 0,1554 га по АДРЕСА_1 Білозерського району Херсонської області, посвідчений приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Стратюк О.М. та зареєстрований Херсонським державним бюро технічної інвентаризації у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1367 від 04 серпня 2005 року.

У подальшому, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 двічі передавалась в іпотеку його власником ОСОБА_3, у зв'язку із чим реєстратором вчинено записи про заборону відчуження цього майна 18.09.2006 року та 13.03.2008 року (а.с.22-25).

При цьому позивач не порушував перед судом питання щодо залучення до участі у справі іпотекодержателя, хоча вирішення спору по суті безпосередньо впливає на його права та інтереси щодо іпотечного майна.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_2 посилався на те, що укладаючи договір дарування мав на меті укладення договору довічного утримання, не вірно розумів та сприймав природу правочину, що укладався внаслідок правової необізнаності, під впливом помилки, що має істотне значення, уклав з відповідачем договір дарування, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну оцінку тому, що під час укладення та нотаріального посвідчення договору дарування позивачу були роз'яснені правові наслідки цієї правової угоди і він в свою чергу підтвердив дійсність своїх намірів на її укладення, сторони домовились про істотні умови договору, договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства.

Крім того, суд врахував, що позивач уклав договір дарування у віці 57 років з рідною донькою, доказів, які б свідчили про його критичний стан здоров'я та потребу на час укладення договору у догляді та сторонній допомозі, як він на це посилається в обґрунтування позову, матеріали справи не містять, при цьому спірний будинок не є єдиним житлом для позивача, що підтверджується реєстрацією місця проживання в іншому належному йому будинку за адресою : АДРЕСА_2, де він фактично проживає з родиною (а.с. 6), а відповідач дар отримала і у подальшому реалізувала своє право власності на спірний будинок шляхом укладення договорів іпотеки у 2006 та 2008 роках та передачу спірного майна у заставу з метою забезпечення взятих на себе кредитних зобов'язань.

Колегія суддів критично відноситься до копії договору про утримання від 29.12.2004 року та копій розписок про надання коштів за цим договором, наданих позивачем, як доказів відсутності у позивача наміру укладати договір дарування та існування між сторонами правовідносин, які витікають саме з договору утримання, як і до відгуку ОСОБА_3 на позовну заяву (а.с. 45), оскільки візуально вбачається, що всі вони оформлені різними почерками, підписи на них є відмінним від підпису, що міститься у паспорті ОСОБА_3 та договорі дарування, ОСОБА_3 в судових засіданнях участі не приймала та справжність викладених у них відомостей та підпис не підтвердила.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської областівід 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська