Справа № 583/1442/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

при секретарі Байдаленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Охтирської міської ради Сумської області, треті особи Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Сумській області, ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинну прибудову до житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності за заповітом є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, що знаходяться на приватизованій земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці на момент прийняття спадщини знаходився один одноповерховий житловий будинок з прибудовою, жила площа 47,6 кв.м., зазначений під літерою А, та побутові споруди: літня кухня - гараж з прибудовами - Б,б,б1,б2, погріб - п.г., огорожа - № 1-2.

На земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок і господарські споруди за адресою АДРЕСА_1 , 01.11.2012 року ОСОБА_1 оформила на своє ім'я Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,0925 га.

В 2009 року на вищевказній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 позивачка самочинно здійснила прибудову до житлового будинку, літера «а11» без відповідних дозволів.

06.08.2012 року КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено на замовлення позивачки технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому є зображення і позначення на генеральному плані, а також в переліку найменувань прибудова «а11», площею 49,9 кв.м.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження об'єкта прибудова до житлового будинку літера «а11»по АДРЕСА_1 складеного експертом з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_3 ТОВ «ЛЮКО-С» від 15 травня 2017 року, стан об'єкта оцінюється як придатний до нормальної експлуатації, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Просить визнати за нею право власності на самочинну прибудову літера «а11» до житлового будинку в АДРЕСА_1

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги залишив на розсуд суду.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов необґрунтований, задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. Житловий будинок на той час складався з таких приміщень: веранда, загальною площею 12,7 кв.м., кухня - 8,4 кв.м., житлова - 7,5 кв.м., житлова - 12,3 кв.м., житлова - 16,4 кв.м., житлова - 11,4 кв.м., а всього загальною площею 68,7 кв.м., та побутовими спорудами: літня кухня - гараж з прибудовами - Б,б,б1,б2, погріб - п г, огорожа - 1-2, за адресою АДРЕСА_1, які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Охтирським міськвиконкомом 21.09.1989 року та зареєстрованого в Охтирському БТІ за № 5412 в книзі 56 стор.35 (а.с.4). Право власності на вказане майно зареєстровано за позивачкою згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2004 року, виданого Охтирською міською державною нотаріальною конторою Комунальним підприємством «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 7566749 » (а.с.5 ).

Як видно з матеріалів інвентарної справи за адресою АДРЕСА_1, 15.06.2006 року проведено інвентаризацію поточних змін, відповідно до яких житловий будинок А1ж (1965 року забудови) складає загальну площу 89,7 кв.м., прибудова а (2005 року забудови) площею 42,4 кв.м., прибудова а1 (2006 року забудови) площею 21 кв.м. та здійснено інше будівництво надвірних споруд за вказаною адресою.

Станом на 06.08.2012 року в ході проведення інвентаризації встановлено, що до вказаного житлового будинку здійснено добудову, його загальна площа становить 203 кв.м., житлова площа - 47,6 кв.м., з яких прибудова «а11» складає 49,9 кв.м., що підтверджується матеріалами інвентарної справи.

Матеріали інвентарної справи містять копію рішення Охтирської міської ради від 19.01.2005 року № 12 (а.с. 63) про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво, закінчення будівництва та від 16.03.2005 року № 75 про надання дозволу громадянам на будівництво (а.с. 64), однак інших дозвільних документів, які необхідні згідно діючого законодавства після закінчення будівництва матеріали інвентарної справи не містять.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0925 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого 01 листопада 2012 року (а.с.12).

Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми,здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі,споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У відповідності до приписів ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 12 вказаної Постанови зазначено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У пункті 14 зазначено,що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Наведена правова норма дає суду підстави для висновку, що під час розгляду справи за позовом власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно встановленню підлягають такі обставини, зокрема: чи позивач є власником земельної ділянки,чи звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації,чи є законною відмова в такому прийнятті, чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294, основними завданнями даної Інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і відповідно до покладених на неї завдань вона, в тому числі приймає в установленому законом порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об»єкти, (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об»єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а такою з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294 Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт.

Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, реконструкції, перебудови, добудови, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об'єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 14 закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: надання відповідно до закону дозволу на будівництво об'єктів містобудування незалежно від форми власності у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами.

За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій" будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Згідно ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Порядок отримання дозволу на будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Стаття 34 вказаного Закону передбачає направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, а також реєстрацію декларації про готовність об»єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. 9 ст. 39 цього Закону, зареєстрована декларація про готовність об»єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього.

Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час зведення самочинних прибудов до житлового будинку та деяких господарських будівель позивачкою, передбачено, що інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю надається дозвіл на виконання будівельних робіт-документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об»єктів будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт.Здійснення будівельних робіт без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Закон України «Про планування і забудову територій» припинив свою дію на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року.

Відповідно до ч. 9 розділу п»ять Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію індивідуальні житлові будинки, господарські будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 зазначено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

В даному випадку, позивачка не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України.

Крім того, позивачка при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема, що вона не порушувала будівельні норми при самочинному будівництві та на підтвердження наявності в позивачки погодження всіх відповідних служб. Перед початком будівництва вказаної прибудови до будинку дозвільні документи не отримувалися, про що позивачка зазначила в суді.

За ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Статтею 186 ЦК України передбачається, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7. постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності .

В той же час зі змісту статей 186, 380, 381 ЦК, вбачається, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, паркан, колодязь і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може.

Пунктами 1.1, 2.1, чинного на той час, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, визначалися порядок та умови надання інспекціями державно-архітектурного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, серед яких і проведення реконструкції.

У розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об»єкт, а й об»єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об»єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об»єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 № 304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за № 1132/21444, який діяв до 30.01.2013р.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 цієї постанови у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, набувши право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 здійснила самочинне будівництво прибудови до вказаного будинку позначеного в тезпаспорті літерою «а -11» загальною площею 49,9 кв.м., до компетентного державного органу, а саме до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області із проханням про прийняття забудови до експлуатації та реєстрацію за нею права власності на цю прибудову до будинку не зверталася.

В той же час позивачка звернулася з позовом до Охтирської міської ради Сумської області і при цьому не надала достатньо обґрунтованих доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів саме даним відповідачем. В діях зазначеного відповідача не вбачається порушення її прав та законних інтересів, тобто відсутній предмет позову, а отже вона є неналежним відповідачем у цій справі.

Як зазначила ОСОБА_1 в судовому засіданні, проект на будівництво вказаної прибудови до житлового будинку не замовлявся та не виготовлявся, відповідно і необхідні дозволи на здійснення будівництва відсутні. Доказів про те, чи будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією позивачкою не надано суду, як і не надано доказів у підтвердження того, що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка обрала неналежний спосіб захисту, оскільки суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено вирішення питань про надання дозволів на будівництво, реконструкцію, переобладнання житлових приміщень та введення їх в експлуатацію.

Позивачка не надала суду доказів щодо її звернення до компетентного органу з питань прийняття самочинної прибудови до експлуатації, відмова компетентного органу в матеріалах справи відсутня.

Наданий позивачкою до справи звіт про проведення технічного обстеження на прибудову до житлового будинку літ «а11» по АДРЕСА_1, Сумської області, виконаний директором ТОВ «ЛЮКО-С» ОСОБА_3 від 15 травня 2017 року не може вважатися належним, допустимим доказом з вищевикладених підстав (а.с.15-20).

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,212-215, ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Охтирської міської ради Сумської області, треті особи Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Сумській області, ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинну прибудову до житлового будинку відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко