АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

10 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

та апеляційною скаргою представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» - Філя Юрія Володимировича

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року,

встановила:

у березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 21 001 грн. 40 коп., 3% річних - 1 245 грн. 22 коп., інфляційні втрати - 15 015 грн. 50 коп. В ході розгляду справи позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути 3% річних в сумі 1 568 грн. 50 коп. та інфляційні втрати в сумі 18 060 грн. 10 коп., а всього - 40 630 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 р. позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території - 12 255 грн. 98 коп., по оплаті за холодне водопостачання - 140 грн. 65 коп., компенсаційну плату за охорону стоянки - 3 000 грн., та судовий збір - 1 378 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача - Філь Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити та позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник відповідача - ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та увалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідачу належить на праві власності АДРЕСА_1. Вказаний будинок позивач отримав з балансу КП «Керуюча дирекція» відповідно до рішення Шевченківської районної в м. Києві ради №57 від. 07.04.2005 р. Відповідач проживає в даному будинку та отримує комунальні послуги, зокрема, холодне водопостачання та водовідведення, постачання теплової енергії, послуги з утримання будинку і прибудинкової території, інші послуги. Оскільки відповідач не сплачує належним чином за надані послуги, за період з 01.03.2013 р. по 25.07.2014 р. виникла заборгованість, яка становить 21 001 грн. 40 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням 35 річних - 1 254 грн. 22 коп. та інфляційних втрат - 15 015 грн. 50 коп. В ході розгляду справи позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути суму заборгованості з урахуванням 3% річних - 1 568 грн. 50 коп., інфляційних втрат - 18 060 грн. за період по 25.11.2015 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 р. позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території - 12 255 грн. 98 коп., по оплаті за холодне водопостачання - 140 грн. 65 коп., компенсаційну плату за охорону стоянки - 3 000 грн., та судовий збір - 1 378 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що не сплачує належним чином надані йому послуги з водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території та послуг стоянки. В задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд відмовив, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, а тому відповідач не є боржником.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З матеріалів справи вбачається і визнається сторонами, що письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати житлово-комунальних послуг ґрунтується на вимогах зазначеного закону, ст. ст. 319, 322 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, позивачу належала до 24.07.2014 р. належала АДРЕСА_2. Площа вказаної квартири становить відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.10.2000 р. 94,6 кв.м. Така ж площа квартири зазначена в Технічному паспорті, виготовленому 04.07.2014 р. (а/с 15 т. 3). Доводи позивача про те, що площа квартири становить 113 кв.м. внаслідок реконструкції не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. В наданому представником позивача Витягу з плану за поверхами (а/с 36 т. 3) вказуються приміщення квартири №6, які відповідають даним з Технічного паспорту, однак не вказано їх площу, а напис від руки про загальну площу квартири - 113 кв.м. не може бути належним доказом щодо цього, як і світлини з назвою «Фотофіксація» та оголошення з мережі Інтернет про оренду квартири (а/с 32-35 т. 3).

За положеннями ст. 60 ЦПК України на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно даних Інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом «Ваш будинок» тариф загальний з ПДВ та прибутком в будинку АДРЕСА_1 встановлений в розмірі 6,38 за 1 кв.м.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі на те, що ніяких послуг мешканцям будинку з приводу утримання будинку не надаються є необґрунтованими, оскільки саме позивачу було передано на баланс вказаний будинок згідно рішення Шевченківської районної в м. Києві ради №527 від 07.04.2005 р. і з того часу позивач є балансоутримувачем будинку (а/с 36-38 т. 1). Позивачем 04.01.2010 р. було укладено Договір з ДП з іноземною інвестицією «Д'ЕСТАТЕ», предметом якого є надання послуг з управління та утримання будинку та прибудинкової території.

З урахуванням встановленого, заборгованість з послуг по утримання будинку та прибудинкової території з урахування площі квартири №6 за вказаний період становить 10 260 грн. 18 коп. та має бути стягнута з відповідача.

Також є необґрунтованими доводи представника відповідача - ОСОБА_3 про те, що не підлягає стягненню з відповідача заборгованість за послуги з паркування на прибудинковій території в сумі 3 000 грн., оскільки відповідач користувався цими послугами. Згідно рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» від 09.03.2011 р. було вирішено встановити вартість такої послуги в сумі 250 грн. на місяць березня 2011 р. (а/с 144 т. 1).

Доводи, викладені представником відповідача - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, про те, що аналогічне рішення Загальних зборів від 20.07.2010 р. щодо встановлення оплати за послуги з паркування було рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2013 р. визнано недійсним, не може бути підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки позивач обґрунтовує свою вимогу іншим рішенням Загальних зборів, яке не було визнано недійсним.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача послуг з централізованого опалення задоволенню не підлягають, оскільки в належній позивачу квартирі встановлено газовий котел, яким здійснюється опалення з 2003 р. та відповідачем сплачуються послуги з газопостачання, про що свідчать надані представником відповідача докази (а/с 211-229 т. 1).

Також не підлягає задоволенню заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг з холодного водопостачання, оскільки позивачем у вказаний період з березня 2013 р. по липень 2014 р. сплачено на рахунок позивача кошти в загальній сумі 667 грн. 30 коп. (а/с 247-250 т. 1), однак не всі сплачені платежі були враховані позивачем в наданому Розрахунку заборгованості (а/с17-18 т. 1).

Висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат є невірним, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання на відсутність між сторонами договірних відносин не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати за надані послуги щомісячно. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі №6-59цс13 від 30 жовтня 2013 р.

Тому з відповідача мають бути стягнуті інфляційні втрати в розмірі 9 935 грн. 98 коп. відповідно до індексу інфляції за вказаний період в межах заявлених вимог - 68,12%. Також підлягають стягненню 3% річних, що становить 649 грн. 42 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» - Філя Юрія Володимировича - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» заборгованість в сумі 13 260 грн. 18 коп., 3 % річних - 649 грн. 42 коп. та інфляційні втрати - 9 935 грн. 98 коп. та судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 761/11838/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3841/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.