Номер провадження: 22-ц/785/4375/17
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановила:
16.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.07.2016 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% встановленого законодавством мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на 1/8 частину.
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 10.08.2016 року він виплачує аліменти на утримання своїх батьків, на кожного по 1/8 частині його заробітку щомісячно, починаючи з 09 червня 2016 року довічно.
Також пояснив, що він виплачує кредит по договору №3152986/№-8 від 23.01.2014 року на користь правонаступника ПАТ «Імексбанк» в розмірі 1019 грн. щомісячно, крім цього він повинен сплачувати комунальні платежі, та у зв`язку з тим, що він проходить військову службу в м. Ізмаїл, змушений винаймати квартиру, за яку сплачує більш 1000 грн. щомісячно. З цих підстав на даний час він не може сплачувати на користь відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, та просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини до 1/8 частини.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Плачков В.М., який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, позов не визнали та надали заперечення, в яких посилались на те, що позивач з метою ухилення від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , сплачує аліменти на утримання батьків, однак батьки позивача не потребують матеріальної допомоги, вони отримують пенсію, не є інвалідами, мають землю, від якої мають дохід, підсобне господарство, тому вони не потребують матеріальної допомоги. Також твердження позивача про те, що він сплачує кредит та заборгованість по ньому, відповідач не визнає, так як погашати кредит позивач повинен був своєчасно, та із-за його легковажності дитина не повинна страждати.
В своєму запереченні відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що вона працює у Болградській районній лікарні та її заробітна плата становить біля трьох тисяч грн., які вона витрачає на сплату комунальних платежів, для придбання продуктів харчування та на інші побутові потреби. Аліменти, які вона отримує від позивача, вона витрачає на придбання для дитини одягу, платить за навчання дитини в музикальній школі та на придбання медикаментів для дитини у випадку її хвороби.
Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

05 квітня 2017 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на зазначене судове рішення, в якій апелянт ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, із ухваленням нового про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв`язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється (а.с.92-95).

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач та заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність з направленням на його адресу ухваленого рішення (а.с.101-102). Таким чином, оскільки заявник апеляційної скарги не заперечував проти розгляду справи у відсутність його представника ОСОБА_4 , яка до суду також не з`явилась, то колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність всіх осіб, які беруть у ній участь.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.07.2016 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% встановленого законодавством мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.
З цих же підстав та у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню ті обставини, що рішенням того ж Болградського районного суду Одеської області від 10.08.2016 року, яке набрало законної сили, з позивача стягнуто аліменти на утримання батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на кожного в розмірі по 1/8 частини заробітку позивача, починаючи з 09.06.2016 року довічно.
Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи є підстави для зменшення розміру аліментів на неповнолітню доньку сторін ОСОБА_3 , які стягнуті рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.07.2016 року, з 1/4 частини до 1/8 частини всіх доходів позивача ОСОБА_1 .
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що таких підстав матеріали справи не мають.
З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.
У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, позивач, як батько дитини, не заперечував проти стягнення з нього саме цієї частки, при цьому не заявляв про необхідність проживання в місті Ізмаїлі (на момент прийняття рішення судом він вже працював в м. Ізмаїлі), на наявність кредиту, який також вже існував, та необхідності утримувати батьків.
Разом з тим, оцінюючи присудження позивачу за рішенням суду аліментів на утримання батьків, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання батьків в розмірі по 1/8 кожному, прийнято 10.08.2016 року, тобто через два тижня після рішення про стягнення аліментів на дитину.
При цьому непрацездатні батьки пред`явили позов тільки до ОСОБА_1 , незважаючи на те, що мають ще двох повнолітніх дітей, крім того на своє утримання отримують пенсію. Однак, незважаючи на ці обставини, ОСОБА_1 повністю визнав позов батьків і жодним чином не заперечував проти нього, наприклад з тих мотивів, що йому необхідно виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, або сплачувати кредит, або утримувати найману квартиру.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги ту обставину, що з позивача по даній справі стягуються аліменти на утримання батьків, по 1/8 частини кожному.
Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач надав до суду довідку № 30/1699 від 14.11.2016 року та довідку про доходи №11/673 від 14.11.2016 року, видані військовою частиною НОМЕР_1 , згідно яких він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м.Ізмаїл Державної прикордонної служби України з 21.06.2016 року та у листопаді 2016 року позивач отримав зарплатню в розмірі 8837,50 грн., з якої сплачені аліменти у сумі 4156,62 грн.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач взмозі сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини своїх доходів щомісячно і підстав для зменшення розміру аліментів матеріали справи не містять. Вказані довідки висновків суду в цій частині не спростовують.
Не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції і посилання заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що він має щомісячно сплачувати кредит банку у розмірі 1019 грн. та винаймати квартиру, за що також щомісячно сплачує по 1000 грн.
При цьому суд також обгрунтовано виходив із того, що як слідує із пояснень самого позивача ОСОБА_1 , зазначені обставини вже існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки. Більше того, належних доказів вищезазначених обставин позивач ОСОБА_1 суду не надав.
Крім того, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції також зазначив, що у відповідності до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням відповідно до ст. 192 СК або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Також суд обгрунтовано вказав, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгунтованого висновку про те, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів того, яким чином погіршився його матеріальний стан чи стан здоров`я після прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 до часу звернення до суду із зазначеним позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра