АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3644/17 Справа № 204/3495/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що він є власником, постійно проживає та перебуває не реєстраційному обліку у квартирі АДРЕСА_1.

Зазначав, що ОСОБА_3, маючи окреме житло у м.Новомосковську, скористалася своїм правом на виділ частки в спільному майні подружжя і звернулася до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до нього про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Вказував, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року, яке набрало законної сили ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Посилаючись на те, що реальною власницею спірної квартири ОСОБА_3 не стала, оскільки право власності на неї не реєструвала, у квартирі не проживала, а у 2016 році йому стало відомо про її реєстрацію без його відому, що є протиправним та порушує його права як власника житла, а тому просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю - житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2002 року було придбано квартиру АДРЕСА_3 (а.с.7,8-10).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року було встановлено, що квартира АДРЕСА_4 придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час шлюбу та визнано за останньою право власності на 1/2 частину вказаної вище квартири та вселено її до житла (а.с.11-13).

На теперішній час сторонам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить по 1/2 частині спірної квартири.

Згідно довідки №726 від 26 квітня 2016 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_3(а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, а тому не може бути знята з реєстрації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.ст.355,356,358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316?319 ЦК України), то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК України, ст.405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не були досліджені обставини, за якими відповідач зареєструвала своє місце проживання у квартирі, не можуть слугувати підставою для зняття її з реєстраційного обліку, оскільки вона є співвласницею квартири на підставі рішення суду, яке є чинним на даний час.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не зареєструвала своє право власності на спірну квартиру у реєстраційній службі також не може слугувати підставою для задоволення його позову.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують.

З`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.