У х в а л а

іменем україни

10 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Соловйової Наталія Анатоліївна до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова палата», про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 16 травня 2012 року між ПАТ «Банк Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія» (далі - ТОВ «Торгово-промислова компанія») укладено кредитний договір № 1-0012/12/24-KLR, згідно з яким, з урахуванням внесених змін, відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 21 996,543,80 грн, кінцевим терміном повернення яких є 6 травня 2014 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 17 травня 2012 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 поручився перед банком за належне і своєчасне виконання ТОВ «Торгово-промислова компанія» зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2012 року.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у сумі 24 553 414,39 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 як з поручителя.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у сумі 24 553 414,30 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення на користь ПАТ «Банк Форум» простроченої заборгованості за процентами у сумі 239 228,25 грн і пені у сумі 2 615,55 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 травня 2012 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Торгово-промислова компанія» укладено кредитний договір № 1-0012/12/24-KLR, згідно з яким відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 30 840 000 грн з кінцевим терміном повернення 15 травня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 травня 2012 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за належне і своєчасне виконання ТОВ «Торгово-промислова компанія» зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2012 року.

У подальшому між банком та ТОВ «Торгово-промислова компанія» укладено додаткові угоди, якими внесені зміни до кредитного договору та погоджено, що кредитний ліміт становить 21 996 543,68 грн з фіксованою кредитною процентною ставкою 22% річних та кінцевим терміном повернення 6 травня 2014 року.

Відповідні зміни були внесені до договору поруки шляхом укладення між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 відповідних додаткових угод.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору 4 квітня 2014 року та 21 травня 2014 року ПАТ «Банк Форум» направив ТОВ «Торгово-промислова компанія» вимоги про погашення кредитної заборгованості.

1 серпня 2014 року ПАТ «Банк Форум» направило поручителю ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості, яку останній отримав 14 серпня 2014 року.

Боржник і поручитель не виконали вимоги банку та кредитні кошти не повернули, у зв'язку із чим станом на 27 серпня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 24 553 414,30 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 липня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у позові до ПАТ «Банк Форум» про припинення поруки.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно встановивши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню, обґрунтовано виходив із того, що дії банку зі збільшення розміру процентної ставки є правомірними, оскільки таке збільшення передбачено умовами кредитного договору, договору поруки і укладеними до них додатковими угодами; судами також встановлено дотримання порядку узгодження цього питання з боржником і поручителем. Прийнявши до уваги невиконання відповідачем як поручителем умов кредитного договору щодо повернення у визначені строки грошових коштів, отриманих у борг, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку кредитної заборгованості перевірені апеляційним судом і його помилковість неналежними та допустимими доказами не підтверджена.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення в частині стягнення простроченої заборгованості за процентами та пені ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.М.Ситнік