Провадження № 22ц/790/4752/17 Головуючий 1-ї інстанції - Бондаренко В.В.
Справа № 642/2181/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 4-5, т. 2), просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в загальному розмірі 75409 грн., а саме:

- 35200 грн. основного боргу за договором позики, укладеним 19 грудня 2008 року між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3

- 16188 грн. в рахунок відшкодування передбачених договором позики 22 % річних від суми основного боргу за період позики, починаючи з 19 грудня 2008 року (момент укладення договору) по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті позичальника ОСОБА_3);

- 5951 грн. 3 % річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті позичальника ОСОБА_3) по 14 листопада 2014 року (день подачі уточненої позовної заяви);

- 12333 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно);

- 5737 грн. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19 грудня 2008 року між нею як позикодавцем та позичальником ОСОБА_3 було укладено договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якого позивач надала ОСОБА_3 в позику 35200 грн. під 22 % річних з кінцевим терміном повернення коштів до 19 грудня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є відповідач у справі ОСОБА_4, яка прийняла спадщину померлого фактичним її користуванням.

За життя ОСОБА_3 боргових зобов'язань за вказаним вище договором позики не виконав, борг не повернув. Після смерті останнього ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 як правонаступника померлого боржника з вимогою повернути борг, однак відповідач в добровільному порядку боргу не повернула, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом, який ОСОБА_2 просила суд задовольнити у обраний нею спосіб.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором у розмірі 63721 грн., яка складається із суми простроченої заборгованості в розмірі 35200 грн., процентів за користування позиченими коштами в розмірі 16188 грн. (22 % річних), інфляційних втрат у розмірі 12333 грн. (за період починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3768 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року змінено в частині розміру суми боргу та судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 57557 грн. 30 коп. та судові витрати у розмірі 695 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 51388 грн. 14 коп., яка складається з 35200 грн. суми основного боргу та 16188 грн. 14 коп. процентів за користування позикою (22 % річних за період, починаючи з 19 грудня 2008 року (момент укладення договору) по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті позичальника ОСОБА_3)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3614 грн. 09 коп. судових витрат, які складаються з 893 грн. витрат по сплаті судового збору, 2721 грн. 09 коп. витрат на правову допомогу, 1126 грн. 35 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відмовлено в позові у іншій частині.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1393 грн. 91 коп. судових витрат у справі, які складаються з 257 грн. 92 коп. витрат по сплаті судового збору, 1135 грн. 99 коп. витрат по сплаті судової експертизи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року скасовано в частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до договору позики від 19 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35200 грн. та зобов'язався повернути їх у термін до 19 грудня 2009 року з виплатою 22 % річних, на підтвердження чого видав розписку (а. с. 100, т. 1).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 03 червня 14 року № 3512, проведеної Харківським НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вказана розписка написана ОСОБА_3 (а. с. 179-182, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, т. 1), а позичені гроші ним не повернуті, оригінал розписки знаходиться у позивача.

Також установлено, що після смерті позичальника ОСОБА_3 спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель прийняла відповідач ОСОБА_1, отримавши 16 січня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 24, т. 2).

11 липня 2011 року на адресу Другої Харківської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3, яка зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції за № 685/01-16.

Також 19 липня 2011 року позивач направила претензію кредитора ОСОБА_1, у зв'язку позивачем не було пропущено строк на пред'явлення вимоги до спадкоємців установлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України (а.с. 13-14, т. 1).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, яка була складена ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості», станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 343631 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення 3% річних, суд першої інстанції дійшов таких висновків через неможливість подвійного стягнення з відповідача процентів за користування позикою, адже умовами договору встановлено розмір процентів - 22% річних. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 12333 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат, суд першої інстанції вважав, що стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення не протирічить діючому законодавству.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин в частині нарахування 3% річних, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач звернулась до відповідача з вимогами про стягнення 5951 грн. 3 % річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті позичальника ОСОБА_3) до 14 листопада 2014 року (дня звернення до суду з уточненої позовною заявою), та 12 333 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно), посилаючись на безпідставне збереження останньою грошових коштів, які належать позивачеві. При цьому, судом першої інстанції не враховано, що позивач своєчасно (11 липня 2014 року) звернулась до відповідача через нотаріуса з претензією про повернення грошових коштів, однак відповідач, отримавши спадщину, таку вимогу не виконала.

Згідно розрахунку позивача, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 14 листопада 2014 року складають 5951 грн. Інфляційні втрати розраховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно), та склалають12333 грн.

Докази спростовуючи вказаний розрахунок матеріали справи не містять.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині нарахування 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті позичальника ОСОБА_3) до 14 листопада 2014 року (дня звернення до суду з уточненої позовною заявою) підлягає скасуванню та ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 12333 грн. підлягає залишенню без змін, оскільки позивач не позбавлений права захисти свої права на відшкодування боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та стягнення інших сум, з передбачених ст. 625 ЦК України підстав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, під час апеляційного розгляду справи апелянтом не враховано, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року скасовано в частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині. З мотивувальної частини ухвали суду касаційної інстанції вбачається, що в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції від 02 березня 2016 року ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому при новому розгляді судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Враховуючи, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року в частині нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 5951 грн.

Рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -