Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 особисто,

представника позивача ОСОБА_2 за договором,

відповідачів ОСОБА_3 особисто,

ОСОБА_4 особисто,

представника відповідачів ОСОБА_5 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є інвалідом третьої групи загального захворювання довічно. У звязку із тим, що він хворіє на цукровий діабет та гіпертонічну хворобу, не має постійного місця роботи, стабільного доходу, а отримує лише пенсію по інвалідності у розмірі 1130,00 грн. Розмір пенсії є меншим від прожиткового мінімуму, встановленого державою для відповідної категорії громадян. Переважну частину коштів витрачає на ліки та лікування. Також він потребує стаціонарного лікування два рази на рік та періодичного обстеження.

Позивач вказує, що його син ОСОБА_3 має постійне офіційне місце роботи, отримує стабільний дохід, але всупереч вимог чинного законодавства та всупереч моральному обовязку категорично відмовляється надавати матеріальну допомогу на його утримання.

З 19.11.1983 року по 2015 рік позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 Під час перебування у шлюбі з відповідачем позивачу встановлена третя група інвалідності.

ОСОБА_4 отримує стабільний дохід, але всупереч вимог законодавства України та всупереч морального обовязку відмовляється надавати матеріальну допомогу на його утримання.

У звязку з цим просить стягнути з кожного з відповідачів по 1/4 частині їх доходів на його утримання, але не менше 30% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача зазначив, що позивач має право на утримання та потребує надання матеріальної допомоги, тому позов підлягає до задоволення.

Представник відповідачів заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повністю не визнали позовні вимоги та просили відмовити у їх задоволенні у звязку з тим, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків відносно сина та коштів на утримання не потребує, так як отримує додатковий дохід від продажу полуниці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є сином позивача, суду пояснив, що до 18 років проживав з батьками і братами. З 9 класу батько брата не підтримував ні морально, ні матеріально, не телефонував. У школі вихованням не займався, не цікавився.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, у червні 2017 року у позивача бус вантажився полуницею, був ОСОБА_8, з його двору жінка з чоловіком виносили ящики з полуницею. Бачила один раз, більше не бачила, не менше 2-3 ящиків.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження від 08.12.1994 року серія 1-СР 233268.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 19.11.1983 року № 1-СР № 407397 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено шлюб 19.11.1983 року.

Рішенням Черкаського районного суду від 17.11.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Згідно з вироком Черкаського районного суду від 30.11.2016 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України за спричинення відповідачу ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до довідки УПФУ у Черкаському районі від 12.10.2016 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід 3 групи і з травня 2016 року по жовтень 2016 року отримав 6780,00 грн.

Позивачем надано суду виписку із історії хвороби стаціонарного хворого № 1036 про те, що він знаходився на обстеженні та лікуванні з 14.02.2017 року до 23.02.2017 р. у неврологічному відділенні Черкаської ЦРЛ.

Згідно довідки про доходи з КЗ Черкаський міський пологовий будинок Центр матері та дитини від 28.10.2016 р. заробітна плата ОСОБА_4 з травня 2016 року до жовтня 2016 року склала 12017,80 грн. У довідці від 02.11.2016 року, виданої Управлінням поліції охорони у Черкаській області зазначено, що дохід відповідача ОСОБА_3 з квітня 2016 року до вересня 2016 року склав 22954,53 грн.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

У ст. 76 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

У відповідності до вказаних статей позивач дійсно має право на утримання його дружиною після розірвання шлюбу, однак він засуджений за вчинення злочину відносно відповідача і вирок набрав законної сили, тому відповідно до ст. 75 СК України не має права на утримання.

Згідно з ст. 202, 206 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Відповідно до ч. 1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідачами у справі заявлено клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтвердження факту ухилення позивача від виконання батьківських зобовязань та на підтвердження факту отримання додаткових джерел на існування з індивідуальної трудової діяльності. Дане клопотання судом задоволено та указані свідки допитані у судовому засіданні. Однак, такі покази суд оцінює критично, оскільки свідок ОСОБА_6, хоч і пояснив, що позивач не здійснював батьківського піклування щодо сина ОСОБА_3, але він у родині не проживає з 18 років, а інших належних доказів щодо даного факту відповідачами не надано.

Також судом критично оцінюються покази свідка ОСОБА_7 щодо продажу позивачем ОСОБА_1 полуниці з присадибної ділянки, оскільки самого факту передачі за неї коштів вона не бачила, а позивач ОСОБА_1 пояснив у судовому засіданні, що біля його двору підприємці скуповують полуницю і він вийшов подивитися, а тому покази указаного свідка не доводять дану обставину.

Відповідно до ст. 7 ЗУ Про державний бюджет України на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Виходячи з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він несе витрати на своє лікування, окрім виписки з історії хвороби, з якої не вбачається, що він потребує догляду, що пенсія, яку він отримує, відповідає прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до законодавства на той час, а інших доказів, які б свідчили про додаткові витрати на лікування, останній не надав, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.75,76, 202, 204, 206 СК України та ст. ст.60, 213-215, 226, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подання у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_9