Справа №442/5466/17
Провадження №2/442/2020/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Гарасимків Л.І.

за участю секретаря Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що 29 червня 1996 року померла її тітка, ОСОБА_3. За життя остання склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. В склад спадкового майна входить земельна ділянка, площею 2,47 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с.Дорожів Дрогобицького району. Оформити свої спадкові справи в нотаріуса позивач не змогла, так як покійна тітка, за життя не зареєструвала належним чином свої права на це майно. Відповідно нотаріусом їй було рекомендовано звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з»явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просила задоволити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З оглянутої копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №177135 від 04.02.2000 року вбачається, що тітка позивача ОСОБА_3 померла 29 червня 1996 року.

За життя тітка позивача, ОСОБА_3, склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй племінниці, тобто позивачу, ОСОБА_1. Даний заповіт був посвідчений 16.03.1991 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

В склад спадкового майна входить земельна ділянка, площею 2,47 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с.Дорожів Дрогобицького району. Дана земельна ділянка належала померлій на підставі Дубліката Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №29, виданого 26.04.2000 року ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів від 13.04.2000 року за №126 та зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №29.

З оглянутої довідки №857 від 28.07.2017 року, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району вбачається, що ОСОБА_3, до дня смерті, яка сталася 29.06.1996 року, дійсно була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та їй належав сертифікат на середню земельну частку (пай) згідно розпорядження голови Дрогобицької РДА №375 від 23.09.2008 року та списків до розпорядження.

Згідно ст.ст. 1216 - 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно п. 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 року за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно частини 1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 2,47 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с.Дорожів Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки, ОСОБА_3, яка померла 29 червня 1996 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя: Гарасимків Л.І.