АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 червня 2010 року 17/50 частини будівлі повнорозбірного охолоджуючого сховища ємкістю 600 тон з цехами по переробці м'яса, овочів і фруктів, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1,1593 га.; визнати за позивачкою право власності на 17/50 спірного нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2010 року їй належить на праві власності нерухомий об'єкт - охолоджуюче сховище ємкістю 600 тон, розташоване у АДРЕСА_1. У вересні 2013 року позивачка отримала копію позовної заяви ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою у АДРЕСА_1, з якої вона дізналася, що 21 червня 2010 року вона начеб-то продала ОСОБА_4 17/50 належного їй об'єкта нерухомості. Проте, за твердженням позивачки вона у цей час у зв'язку із хворобою перебувала на лікуванні у лікувальному закладі, внаслідок поважного віку, тяжких хвороб не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд не створив необхідних умов для всебічного та повного дослідження суттєвих обставин, внаслідок чого позивачка була позбавлена можливості надати належні і допустимі докази на підтвердження заявлених вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційні скарг слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2010 року набула у власність будівлю повно розбірного охолоджуючого сховища ємкістю на 600 тон з цехами по переробці м'яса, овочів і фруктів, яка розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 1,1593 га по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.60)

Згідно договору купівлі-продажу від 21 червня 2010 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав у власність 17/50 будівлі повно розбірного охолоджуючого сховище ємкістю на 600 тон з цехами по переробці м'яса, овочів і фруктів, розташованої на земельній ділянці комунальної власності площею 1,1593 га по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57).

З 20 червня 2010 року по 03 липня 2010 року ОСОБА_3 перебувала на обстеженні і лікуванні у терапевтичному відділенні Другої міської лікарні м.Кременчука (т.1 а.с.13).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позові. При цьому суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, передбачених ст.225 ЦК України, на які посилається позивачка в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та матеріали справи у межах наведених у них доводів, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК України і дав належну оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами (ст.58, ст.59 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог.

Однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є вільне волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинам першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що на час підписання оспорюваної угоди вона перебувала у хворобливому стані, який перешкоджав їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підтвердження цієї обставини позивачкою суду наданий виписний епікриз, згідно якого вона дійсно у період з 20 червня по 03 липня 2010 року перебувала на лікуванні у лікарні.

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи №260 від 29 травня 2017 року (т.2 а.с.116-126) комісія експертів визнала неможливим відповісти на питання про те, чи усвідомлювала ОСОБА_3 значення своїх дій та чи могла керувати ними під час укладення 21 червня 2010 року оспорюваного договору купівлі-продажу. При цьому у мотивувальній частині свого висновку експерти послалися на суттєві розбіжності у медичній документації.

Отже, такі обставини як перебування ОСОБА_3 на лікуванні на час укладення оспорюваного правочину, наявність у неї на той час певних хвороб, її вік не є достатніми для того, щоб визнати доведеним юридичний факт, передбачений ст..225 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов Судді: П.С. Абрамов Л.М. Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов