Справа № 360/625/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/3520/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 46 15.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року керівник Фастівської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом у відповідності до норм ст.ст. 388, 393 ЦК України, ст.ст. 188, 210 ЗК України та просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку площами по 2 га:

- серії НОМЕР_4, виданий ОСОБА_3;

- серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4;

- серії НОМЕР_28 виданий ОСОБА_5;

- серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6;

- серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_7;

- серії НОМЕР_29, виданий ОСОБА_8;

- серії НОМЕР_30, виданий ОСОБА_24;

- серії НОМЕР_31, виданий ОСОБА_10;

- серії НОМЕР_32, виданий ОСОБА_11;

- серії НОМЕР_33, виданий ОСОБА_12;

- серії НОМЕР_34, виданий ОСОБА_13;

- серії НОМЕР_35, виданий ОСОБА_14;

- серії НОМЕР_36, виданий ОСОБА_15;

- серії НОМЕР_37, виданий ОСОБА_16;

- серії НОМЕР_38, виданий ОСОБА_17;

- серії НОМЕР_39, виданий ОСОБА_18;

- серії НОМЕР_40, виданий ОСОБА_25;

- серії НОМЕР_41, виданий ОСОБА_20;

- серії НОМЕР_42, виданий ОСОБА_22;

- серії НОМЕР_43, виданий ОСОБА_23;

- серії ЯЖ № 249149, виданий ОСОБА_26, що зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номерами: №22, №33, №35, №25, №23, №24, №27, №32, №30, №31, №34, №28,№37, №83, №82, №85, №84, №86, №12, №13 №11 від 29.08.2008 року.

Визнати недійсними:

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 32 га, серії НОМЕР_25, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68 від 12.12.2008 р.;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 10 га, серії НОМЕР_26, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65 від 12.12.2008 р.;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6 га, серії НОМЕР_27, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №66 від 12.12.2008 р.

Витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із незаконного володіння ОСОБА_2 вищезазначені земельні ділянки, які розташовані на території Майданівської сільської ради Бородянського району Київської області, загальною вартістю 182 208,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2008 році прокуратурою Бородянського району було проведено перевірку, якою встановлено, що розпорядженням Бородянської РДА №545 від 11.04.2008 року надано дозвіл 109 громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 2 га кожному у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Майданівської сільської ради за межами населеного пункту.

На підставі даного розпорядження ПП «Меридіан» розробило проект землеустрою, який затверджено розпорядженням голови Бородянської РДА № 1242 від 23.07.2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_20, ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_22 видані державні акти на право власності на земельну ділянку площею 2 га на території Майданівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Згідно договорів купівлі-продажу від 10.10.2008 р. треті особи по справі відчужили земельні ділянки ОСОБА_2 і на підставі вказаних договорів їй виготовлено та видано державні акти на право власності на земельну ділянку загальною площею 32 га, серії НОМЕР_24; загальною площею 10 га, серії НОМЕР_22 та загальною площею 6 га, серії НОМЕР_23. Тому прокурор вважав, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави з порушенням вимог чинного законодавства, з тих підстав, що громадяни особисто заяви не писали, заяви від їх імені подано іншою особою, а в подальшому відчужено відповідачці.

Позивач зазначав, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2010 р. розпорядження Бородянської РДА №545 від 11.04.2008 р. та № 1242 від 23.07.2008 р. скасовані.

З врахуванням того, що вказаною постановою суду було встановлено протизаконий спосіб набуття третіми особами, у вказаній справі, права власності на земельні ділянки, тому прокурор просив визнати державні акти на право власності на земельні ділянки третіх осіб у справі, які видані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_20, ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_22 та державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачки у справі ОСОБА_2 недійсними та в порядку ст. 388 ЦК України витребувати вказані земельні ділянки з власності та володіння відповідачки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області .

Рішенням Бородянського районного суду від 28 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги прокуратури у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідачка у справі ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу в яких просила суд апеляційної інстанції відхилити апеляційну скаргу прокурора, а рішення суду залишити без змін, як таке що постановлено з дотриманням норма матеріального та процесуального права, а також у відповдності до практики Верховного суду України та Європейського суду з прав людини.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримада доводи викладені в апеляційній скарзі та наполягала на тому що суд першої інстанції при йшов до помилкового висновку про пропуск строку позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_27 заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відхилити апеляційну скаргу мотивуючи тим, що суд правильно застосував строки позовної давності оскільки нею було подано відповідне клопотання. З приводу початку переюігу строки позовної давності то на її думку суд обґрунтовано зробив висновок про пропуск цього строку оскільки ще в 2008 році прокурору та органу в інтересах якого заявлений позов було відомо про набуття третіми особами та відповдачкою права вланості на спірні земельні ділянки , оскільки першим проводилася перевірка в 2008 році про що ним і зазначено в позові, а у правлінням Держкомзему, правонаступником якого є Держгеокадастр України здійснювалася реєстрація права власності на вказані земельні ділянки у 2008 році.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися до зали судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що на підставі розпорядження Бородянської районної державної адміністрації №1242 від 23 липня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_20, ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_22 видані державні акти на право власності на земельні ділянки площами по 2 га кожному з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - на території Майданівської сільської ради, що підтверджується копіями державних актів: НОМЕР_1 (ОСОБА_6), НОМЕР_2 (ОСОБА_4), НОМЕР_3 (ОСОБА_7), НОМЕР_4 (ОСОБА_3), НОМЕР_5 (ОСОБА_8), НОМЕР_6 (ОСОБА_5), НОМЕР_7 (ОСОБА_13), НОМЕР_8 (ОСОБА_14), НОМЕР_9 (ОСОБА_12), НОМЕР_10 (ОСОБА_9), НОМЕР_11 (ОСОБА_11, НОМЕР_12 (ОСОБА_1), НОМЕР_13 (ОСОБА_15), НОМЕР_14 (ОСОБА_20), НОМЕР_15 (ОСОБА_18), НОМЕР_16 (ОСОБА_19), НОМЕР_17 (ОСОБА_16), НОМЕР_18 (ОСОБА_17), НОМЕР_19 (ОСОБА_26), НОМЕР_20 (ОСОБА_23), НОМЕР_21 (ОСОБА_22).

10 жовтня 2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_22 відчужили свої земельні ділянки ОСОБА_2, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу земельної ділянки .

На підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 виготовлені та видані державні акти на право власності на земельні ділянки: серія НОМЕР_22, площею 10,0000 га на території Майданівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №65, серія НОМЕР_23, площею 6,0000 га на території Майданівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №66 та серія НОМЕР_24, площею 32,0000 га на території Майданівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року за адміністративним позовом прокурора Бородянського району розпорядження Бородянської райдержадміністрації №545 від 11 квітня 2008 року та розпорядження голови Бородянської районної державної адміністрації №1242 від 23 липня 2008 року на підставі, яких вищевказані продавці набули право власності на земельні ділянки, були скасовані. (а.с.75, 78 т.1)

Вирішуючи вказаний спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову прокурора у зв'язку зі спливом строку, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачу у справі прокурору та державному органу в інтересах якого прокурор подав позов - Управління Держагеокадарстру в Київській області було відомо про те, що 21 жовтня 2010 року скасовані незаконні розпорядження №545 від 11 квітня 2008 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Майданівської сільської ради за межами населеного пункту та №1242 від 23 липня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Майданівської сільської ради, при цьому позивач та держорган в інітересах якого поданий позов мав можливість довідатися про наявність спірних державних актів в 2008 році, однак з вимогою про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки позивач звернувся до суду після спливу загального строку позовної давності у квітні 2016 року, тобто після спливу більше ніж 3 роки.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Колегія суддів перевіряючи доводи апелянта по справі та мотиви з яких суд прийшов до висновку про відмову у задовленні позову, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про незаконність набуття третіми особами у вказаній справі права власності на земельні ділянки розпорядження голови Бородянської районної державної адміністрації №1242 від 23 липня 2008 року, яке було підставою для видачі державних актів на право власності на земельну ділянку скасовано, то і державні акти необхідно визнати недійсним, а земельну ділянку необхідно витребувати на користь держави.

Наведене свідчить про порушення права держави, яке підлягає судовому захисту, однак строки позовної давності, в межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого права, сплинув на момент звернення прокурора до суду, і відповідачем у вказаній справі було подано заяву про застосування строків позовної давності .

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Разом з тим Верховний Суд України при розгляді справи №6-3089цс15 у соїй Постанові від 08 червня 2016 року зробив правовий висновок, що зазначена за своєю суттю вище вказана норма права направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2008 року Розпорядженням № 545 Бородянської районної державної адміністрації Київської області 109 громадянам було надано дозвіл на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,00 га кожному у власність для ведення особистого селянського господарства на території Майданівської сільської ради Бородянського району за межами населеного пункту.

23 липня 2008 року Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 1242 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність згаданих вище 109 громадян загальною площею 218 га по 2,00 га кожному з наступною видачою державних актів на право власності на дані земельні ділянки.

Позивач у своєму позові зазначив, що у 2008 році прокуратурою було здійснено перевірку законності винесення розпоряджень Бородянською РДА №545 від 11.04.2008 р. та №1242 від 23.07.2008 р. за наслідками якої було подано адміністративний позов до суду, та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2010 р. даний позов прокурора задоволено, визнано незаконними та скасовано розпорядження Бородянської РДА № 545 від 11.04.2008 р. та № 1242 від 23.07.2008 р.

Згідно тексту оскаржуваного прокурором розпорядження № 1242, у ньому вказується про видачу актів про право власності на земельні ділянки. Також Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 21.10.2016 р. двічі звернув увагу на те, що 109 осіб, вказані у розпорядженні № 1242, отримали акти про право власності на земельні ділянки, тому твердження прокурора про те, що вони дізналися про отримання державних актів про право власності на земельні ділянки лише у 2013 р. не відповідає дійсності.

У квітні 2016 року прокуратурою позов було подано в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в той час, як всі акти про право власності пройшли державну реєстрацію в управлінні Держкомзему, правонаступником прав яких є Держгеокадастр і їм було присвоєно відповідні кадастрові номери, що підтверджує той факт що і орган влади в інтересазх якого поданий позов також знав про наяґвність вказаного порушеного права ще в 2008 році однак заходів на захист порушеного права у визначений чинним законодаством строк не вживав.

В той час як згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного закону Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що Держгеокадастр реалізує державну політику у сфері Державного земельного кадастру та є держателем даного кадастру, а отже, про видачу третім особам актів про право власності на земельні ділянки Держгеокадастр дізнався 29.08.2008 р.

Те ж стосується і вимог щодо ОСОБА_2, а саме те, що Держгеокадастр, в інтересах якого звернувся прокурор, дізнався про перехід спірних земельних ділянок у власність позивачки 12.12.2008 р.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 29.10.2014 р. у справі №6-152цс14 дійшов висновку про те, що за змістом частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому зазначена норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його права або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Також, Верховний Суд України у своїй постанові від 27.05.2014 року дійшов висновку про те, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення , оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права. При цьому норми, установлені частиною першою статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 29.08.2008 року і згідно ст. 257 ЦК України сплинув 29.08.2011 року. Крім того, прокуратурою, в обґрунтування пропуску позовної давності, наведено норми частини другої та третьої статті 264 ЦК України, однак в даному випадку мова йде про два окремі позови із різними сторонами та предметами позову.

Окрім того, той факт, що судом було розглянуто у 2013 році схожий позов прокуратури, не може стати наслідком поновлення строку позовної давності, що сплинув у 2011 році.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неналежність і недопустимість доказів, на які посилається апелянт, як на підставу своїх доводів і заперечень, оскільки судом дотримано норми процесуального права.

Тож апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-214, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв