АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №756/4832/17-ц Головуючий у 1 інстанції Камбулов Д.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6515/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Казанник М.М.,

за участю представника позивача КовальчукТ.А.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року про повернення позовної заяви Київської місцевої прокуратури № 2, яка діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру № 7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року позовну заяву Київської місцевої прокуратури № 2, яка діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОК «Служба гідротехнічних споруд кар'єру № 7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, повернуто позивачу для подачі до належного суду на підставі ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва, оскільки нерухоме майно, з приводу якого виник спір, територіально знаходиться у АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва.

В апеляційній скарзі Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що позов не стосується нерухомого майна, у зв'язку з чим позов повинен пред'являтися за правилами ст. 113 ЦПК України, що і було зроблено позивачем.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просила її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та проси ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Інші сторони у судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є недійсність договору іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, яка знаходиться у АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст. 114 ЦПК України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) (п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об'єктом якого є нерухоме майно.

Звертаючись до суду з позовом, Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 посилався на те, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлено, що підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, яка є предметом договору іпотеки №1292 від 15.12.2016, значить рішення КМР №444/1500 від 23.09.2009, яке насправді Київською міською радою не видавалось, у зв'язку з чим, укладення правочинів з приводу цієї земельної ділянки, в тому числі і спірного договору, порушує права і законні інтереси територіальної громади м. Києва.

Наведене дає підстави вважати, що між сторонами виник спір у зв'язку з незаконним укладенням договору іпотеки, об'єктом якого є нерухоме майно.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваній ухвалі, ґрунтується на нормах процесуального права. Передбачених ст.311 ЦПК України підстав для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 311, 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2 відхилити. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна