Справа № 459/3678/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1674/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 таОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 (третя особа: приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7М.) про розірвання договору купівлі-продажу квартири, зустрічним позовом, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6) про зменшення ціни товару, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 грудня 2016 року в позовах відмовлено. Арешт квартири АДРЕСА_1 накладений ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19.08.2014 року скасовано.

Вказане рішення оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задоволити у повному обємі. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні її позовних вимог. Зазначає, що відповідно п.2 договору купівлі-продажу квартири, покупці мали намір придбати квартиру загальною площею 117,6 кв.м. Відповідно до цього, за домовленістю між сторонами договору ціна квартири була визначена у розмірі 395730 грн. Саме така ринкова вартість квартири була визначена субєктом оціночної діяльності на момент її продажу. Однак, згодом виявилося, що квартиру було продано не загальною площею 117,6 кв.м. і житловою площею 71,5 кв.м., хоч її договірна ціна визначалася саме із цих квадратних метрів, а площею 108,8 км.м., житловою площею 57,3 кв.м., тобто в значно менших розмірах ніж та, яку збиралися придбати. Крім цього, мали передати квартиру із пяти житлових кімнат, а передали із чотирьох.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та постановити нове рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 залишити без змін. Вважає рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не надано належної правової оцінки п. 6 договору купівлі-продажу квартири, згідно якого вбачається, що покупець зобовязується оплатити продавцю до 01.11.2014 року 28000 у.о. Відповідачем по справі не надано заяви завіреної нотаріусом про те, що сторонами виконані зобовязання в повному обсязі. Так як зобовязання відповідача перед нею не виконані по даний час. Вказує на те, що судом першої інстанції зазначено що спірна квартира належить на праві власності відповідачу, що не відповідає дійсності, оскільки на квартиру під час укладення договору купівлі-продажу була накладена заборона на відчуження до повного виконання зобовязання.

В судове засідання, окрім представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача за зустрічним позовом на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_2В та в заперечення апеляційної скарги ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ж ОСОБА_5 до задоволення не підлягає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст.ст. 655-657, ч.1 ст. 202, ст.ст. 662-663, 664 ЦК України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 20.12.2013 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_6 квартиру №49 в будинку №25 на вулиці Набережній в м. Червонограді Львівської області, про що свідчать їх підписи в договорі. Згідно п.6 вказаного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється та становить 395730 грн., які станом на 20 грудня 2013 року згідно курсу встановленого НБУ (1 долар США = 7,9930 грн.) становлять 49509,57 доларів США, з яких 171962,00 грн., які станом на 20 грудня 2013 року згідно вказаного вище курсу становлять 21509,57 доларів США оплачено покупцем продавцю до нотаріального посвідчення цього договору у порядку та відповідно до вимог чинного законодавства, а решту суми в розмірі 223804,00 грн., які станом на 20 грудня 2013 року згідно вказаного вище курсу становлять 28000,00 доларів США, покупець зобов`язується оплатити продавцю до 01 листопада 2014 року. Розрахунок проводиться в гривнях рівними частинами щоквартально, сума яких еквівалентна до курсу долара США встановленого НБУ на день розрахунку у порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства. Повний розрахунок підтверджується заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально. Згідно копії розписки ОСОБА_2 від 20.12.2014 року, вона отримала від ОСОБА_6 суму в розмірі 40 тис. доларів США, за продаж нею пяти кімнатної квартири на АДРЕСА_2. Суму отримала повністю, претензій не має. Також з цієї ж розписки вбачається, що ОСОБА_6 зобовязується доплатити гр. ОСОБА_9 суму в розмірі 28 000 доларів США за купівлю ним квартири в м. Червонограді Львівської області на АДРЕСА_3, до 01 листопада 2014 року. ОСОБА_6 переказав грошові кошти за квартиру ОСОБА_2 на загальну суму 171 926, 00 грн., згідно договору купівлі-продаж, що стверджується копією квитанції №572010022 від 20 грудня 2013 року, що по курсу відповідало 21509,57 доларів США. Згідно довідки КП «Комінтех» №8814 від 05.09.2014 року, квартира №49 на вул. Набережній, 25 в м. Червонограді Львівської області є приватизованою на підставі договору купівлі-продажу №1792 від 20.12.2013 року, та власником даного житлового приміщення є ОСОБА_6. Свідок ОСОБА_10, який є братом відповідача за первісним позовом, суду пояснив, що в той день коли укладався договір купівлі-продажу квартири, він був разом із ОСОБА_6 заплатив ОСОБА_2 40 000 доларів США, котра написала розписку про їх отримання, а пізніше в банку ОСОБА_6 сплатив ще 20 000 доларів США, котрі були переведені в гривневий еквівалент, про що банк видав квитанцію. Пізніше, поїхали до нотаріуса і уклали договір. Всього було сплачено 60 000 доларів США. В квартирі він був і там було все добре. Враховуючи наведене вище, беручи до уваги те, що договором купівлі-продажу квартири на вул. Набережній, 25/49 в м. Червонограді Львівської області від 20.12.2013 року, сторонами обумовлено ціну продажу такої, що становить 395730,00 грн., яку відповідач сплатив повністю, що стверджується текстом договору купівлі-продажу квартири та квитанцією про перказ коштів в сумі 171 926, 00 грн. та розпискою позивачки, про отримання нею від відповідача 40 000 доларів США. Таким чином суд вважає, що відповідачем повністю виконані свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири за договором купівлі-продажу. Щодо розписки відповідача на суму 28000 доларів США, то суд вважає, таким, що заслуговують до уваги пояснення відповідача про те, що дана сума мала бути сплачена позивачці за її майно, яке вона повинна була лишити в проданій нею квартирі, але його так і не залишила. Більше того, дана сума коштів не має прямого відношення до договору купівлі-продажу. Щодо зустрічного позову, суд вважає його не обґрунтованим, та таким що до задоволення не підлягає, так як позивачка по даному позову згідно своєї заяви від 20.12.2013 року посвідченої приватним нотаріусом, надала своєму чоловікові ОСОБА_6 згоду на купівлю вказаної вище квартири, перед купівлею квартири останній таку оглядав та з умовами договору купівлі-продажу квартири був ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини ж, які суд вважав встановленими не доведені. Що стосується вирішення зустрічного позову, то у цій частині рішення суду слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано 22.12.2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_6 (за згоди його дружини ОСОБА_5І.) було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу (ч.1 ст. 692 ЦК України). (Договір купівлі продажу, заява згода на укладення договору Т.1 а.с. 8-11, 45-47, 63, 68). При цьому, згідно договору позивач передала відповідачу ОСОБА_6 квартиру №49 в будинку №25 на вул. Набережній в м.Червонограді, загальною площею 117,6 кв.м., житлова площа 71,5 кв.м. Крім цього, покупець оглянув квартиру та недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням на момент огляду не виявив та претензій щодо якісних характеристик квартири покупець не мав (п.п. 1, 2, 5 Договору).

Також, договір вчинявся сторонами за суму в гривнях, що еквівалентна 49509,57 доларів США, що на час укладення договору становило 395730 грн. При цьому, частину суми в гривневому еквіваленті позивачу відповідачем, згідно договору було передано станом на 20.12.2013 року, а саме 171926 грн. (еквівалент 21509,57 доларів США). Решту суми, тобто суму, еквівалентну 28 тис. доларам США відповідач ОСОБА_6 зобовязався передати до 1.11.2014 року у спосіб визначений договором, відповідно до курсу долара США станом на день передачі чергової суми (п. 6 Договору).

Як вбачається, також, із змісту договору та даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сторони визначили момент переходу права власності на предмет договору до відповідача з часу виплати всієї суми, відповідно до умов договору та розрахунок повинен був би підтверджуватись заявою позивача, підпис на якій повинен був посвідчуватись нотаріально. Та право власності у відповідача на квартиру повинно було б виникнути з моменту державної реєстрації на такий обєкт (зокрема, п.п. 6, 22 Договору). Відповідно до даних реєстру прав на нерухоме майно право власності на квартиру зареєстроване по даний час за позивачем ОСОБА_2 (Т2 а.с. 262-269).

Крім цього, як вбачається із розписки, складеної ОСОБА_2 та згодом ОСОБА_6 (Т.1 а.с. 30, 119) та визнано сторонами, цього ж 20.12.2013 року позивач отримала відповідно до умов договору, окрім суми у розмірі 21509,57 доларів США, також, і суму що еквівалентна 18490,43 доларів США, тобто в загальному отримана позивачем, згідно договору сума коштів становила еквівалент 40 тис. доларів США.

Факт зняття 171926 грн. позивачем у той же день з банківського рахунку (Т.1 а.с. 12) є частиною згаданої суми та таку суму не слід вважати окремо виплаченою грошовою сумою відповідно до договору, оскільки, як вказано вище у випадку виплати відповідачем позивачу суми еквівалентної 49509,57 доларів США позивач повинна була посвідчити це нотаріально посвідченою заявою. Такої заяви позивачем не складено та з часу укладення договору по даний час відповідачем не вимагалось від позивача складення такої у звязку із виплатою ним такої суми за договором та вимагається цього відповідачем і на даний час. Крім цього, жодних розписок, що підтверджували б отримання позивачем такої суми, чи навіть більшої, відповідно до договору складено не було. Крім цього, у випадку виплати 20.12.2013 року відповідачам позивачу усієї суми за договором та навіть більшої, зазначення у договорі умови про розстрочення частини платежу до 1.11.2014 року слід вважати не мало б жодного сенсу.

Крім цього, із наведених розписок вбачається і існування між сторонами інших позадоговірних відносин, оскільки при отриманні позивачем грошової суми, еквівалентної 40 тис. доларів США, відповідач зобовязався доплатити їй суму еквівалентну 28 тис. доларів США, що становить на суму, еквіваленту 18490,43 доларів США більшу ніж сума купівлі-продажу квартири, згідно договору.

З наведеного вбачається, що позивачем з часу укладення договору, не отримано повної суми коштів за відчуження квартири, а саме недоотримано грошових коштів у розмірі, еквівалентному 9509,57 доларів США. Не отримано такі ні до 1.11.2014 року, ані на даний час, протилежного не доведено.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами . Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Крім цього, зі змісту правових позицій, викладених у Постановах Верховного Суду, у справах №6-75цс13 від 18.09.2013 року та №6-46цс12 від 6.06.2012 року, що є обовязковими до застосування вбачається таке.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Враховуючи вказане слід вважати, що позивач не отримала очікуваного за договором, це слід вважати істотним порушенням умов договору (несплата значної частини коштів за договором), що є підставною для розірвання договору, укладеного між сторонами, як одного із способів захисту обраного позивачем.

Крім цього, зважаючи на наведене та додатково зміст ст. 692, ст. 695, п.6 ч.1 ст. 3 та ст. 1212 ЦК України, слід вказати, що у разі розірвання договору продавець має право на повернення квартири як безпідставно набутої.

Враховуючи вказане, первісний позов слід вважати підставним та таким, що підлягав до задоволення, однак безпідставно був відхиленим судом першої інстанції.

Окрім цього, зважаючи на вказані п.6 ч.1 ст. 3 та ст. 1212 ЦК України, а також ст. 697 ЦК України, слід вважати, що покупець теж має право на повернення внесених сум за договором, аналогічно як безпідставно набуте продавцем майно.

Враховуючи вказане, а також застосовуючи аналогічну правову позицію до викладеної у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», колегія суддів вважає, що задовольняючи первісний позов, слід повернути відповідачу (покупцю за договором) сплачені ним кошти, тобто суму еквіваленту 40 тис. доларів США.

Вказане, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам закону та таке повернення слід вважати справедливим, незважаючи на незаявлення відповідачем таких вимог.

Зважаючи на вказане доводи позову та апеляційної скарги ОСОБА_2 слід вважати обґрунтованими та такі задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції в цій частині вимог.

Що стосується доводів зустрічного позову, то, на думку колегії суддів, такий був вірно відхилений судом першої інстанції.

Так, позивач ОСОБА_5 не є стороною договору, крім цього, нею надано згоду на укладення такого договору її чоловіку та, крім цього, як вказано вище покупець у договорі визнав, що оглянув квартиру та недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням на момент огляду не виявив та претензій щодо якісних характеристик квартири покупець не мав.

Зважаючи на наведене, спосіб захисту обраний ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та наведеним вище нормам закону, якими такий спосіб захисту як сторони договору, так і подружжя сторони договору, не передбачений та слід вважати безпідставний.

Зважаючи на наведене слід, також, відхилити і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та скасування арешту квартири №49 в будинку №25 на вул. Набережній в м.Червонограді Львівської області скасувати.

В частині первісного позову ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 (третя особа: приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7М.) про розірвання договору купівлі-продажу квартири та ін. задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу квартири від 20.12.2013 року, укладений між ОСОБА_2 Т,В. та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі №1792.

Зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_2 квартиру №49 в будинку №25 на вул. Набережній в м.Червонограді Львівської області.

Зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 1025227,28 грн., що еквівалентно 40 тис. доларів США, безпідставно набутих нею коштів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 3897,6 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви та 4287,36 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_12