Справа № 626/1137/17
Провадження № 6/626/68/2017
У Х В А Л А

Іменем України

20.07.2017 року Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Константинова Д.С.

при секретарі Кузнецовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді подання старшого державного виконавця Красноградського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Красноградського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, без вилучення паспортного документа, до виконання ним покладених судовим рішення зобовязань.

В обгрунтування своїх вимог державний виконавець зазначає, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження 18617161 з виконання виконавчого листа Красноградського районного суду Харківської області №2-1126 від 06.09.2007 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі ? частини на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 16.08.2007 року і до його повноліття.

12.09.2007 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_2 рішення суду виконує частково, заборгованість по аліментах станом на 01.07.2017 року становить 31005,35 гривень.

15.06.2017 року до відділу ДВС від стягувача надійшло клопотання, в якому вона просить встановити тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, так як за її відомостями він проживає в Російській Федерації.

Державний виконавець вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде сприяти погашенню ним заборгованості по аліментах.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд вважає що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України. Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року із змінами та доповненнями державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 377 - 1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Проте, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. При цьому слід звернути увагу на те, що Закон передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України покладається в даному випадку на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Згідно матеріалів рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06.09.2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2007 року і до повноліття дитини.

Як вбачається з наданої державним виконавцем довідки аліменти ОСОБА_2 так як він офіційно не працює, нараховувались, виходячи із середньомісячної заробітної плати по Красноградському районі. Нараховані суми є значними і сплачувались ним регулярно щомісячними платежами в залежності від можливостей, але не менше 500,0 грн. Так в період з 10.12.2007 року по 01.06.2017 року він сплатив 78663,19 грн. аліментів. Ним не сплачувались аліменти у квітні і травні 2017 року, з якої причини невідомо, всього заборгованість по сплаті аліментів залишилася в розмірі 29037,10 грн.

Тобто ОСОБА_2 самостійно погашав заборгованість по аліментах, відсутність сплати за останні два місяці не свідчить, що він регулярно ухиляється від сплати аліментів, з огляду на що суд приходить до висновку, що він не ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини.

Також на даний час суд не вбачає того, що боржник має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, і доказів цього матеріали справи не містять.

Крім того, державним виконавцем не зазначено, яким чином обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, який перебуває за межами України, буде ефективно сприяти погашенню ним заборгованості, а державним виконавцем вичерпані всі інші виконавчі дії, що передбачені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Таким чином, вимоги державного виконавця суд вважає передчасними і не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Красноградського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя