У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з вказаним позовом.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року, відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та передати питання про відкриття провадження у справі за зустрічним позовом до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення її від сплати судового збору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що до спірних правовідносин за зустрічним позовом застосовується спеціальне законодавство в системі кредитування, а не Закон України «Про Захист прав споживачів».

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Законуспоживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону споживчим кредитом визнаються кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Ч. 3 ст. 22 Законувстановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Судами встановлено, що 22 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній для придбання житла отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 164 630 доларів США зі сплатою 13,25 % річних за користування кредитними коштами до 22 лютого 2020 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань, взятих за кредитним договором, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» того самого дня уклало договір поруки з ОСОБА_5

Крім того, 22 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, придбана за договором купівлі-продажу від 22 лютого 2007 року за кредитні кошти.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2013 року, з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 202 923,72 доларів США, що еквівалентно 1 607 358 грн 79 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зміну умов кредитного договору, укладеного 22 лютого 2007 року, відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_6 як споживач фінансових послуг, наданих банком, скористався своїм правом оскаржити умови кредитного договору, які вважав такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Станом на 19 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_6, який перебував у шлюбі з ОСОБА_5, згідно даним банка, складала 863 162,99 доларів США.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 відмовилася від права на спадкування з метою не відповідати заставною квартирою по борговим зобов'язанням померлого, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 360 доларів США на підставі ст. ст. 61, 65, 73 СК України, ст. ст. 526, 527 ЦК України.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У спірних правовідносинах ОСОБА_5 не використовувала послуги банку, оскільки позичальником, тобто користувачем послуг був ОСОБА_6, а ОСОБА_5 виступила поручителем та іпотекодавцем на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором.

Оскільки ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_6 та не є споживачем у розумінні Закону та стороною споживчого кредитного договору, який вона у зустрічному позові просила визнати неукладеним, і неправомірним, суди дійшли правильного висновку, що на ОСОБА_5 не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Слід зазначити, що у своїх рішеннях, зокрема «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії», Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвали судів залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.