АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3264/17 Справа № 207/3393/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року по справі за позовом компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, про зобов'язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_4 до компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V."), треті особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, про визнання поруки та договору особистої гарантії припиненими, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року компанія «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.09.2013 року між позивачем (кредитор) та ТОВ «Призма Бета» (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позивач за письмовим зверненням мав надавати позичальнику позику окремими траншами, на загальну суму не більше 100000000,00 дол. США. На виконання договору позики позивачем було перераховано 92844247,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики, між компанією «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") (кредитор), ОСОБА_4 (поручитель) та ТОВ «Призма Бета» (позичальник) 28.10.2013 року було укладено договір особистої гарантії, за умовами якого, з урахуванням внесених додатковим договором змін, було передбачено певні види відповідальності поручителя перед кредитором. Зокрема, пунктом 3.5 договору особистої гарантії сторони погодили відповідальність поручителя у формі реалізації Ескроу документів, а саме поручитель надає дозвіл кредиторові, у випадку невиконання гарантії у передбачений строк, отримати від Ескроу-Агента у встановленому порядку Ескроу документи (8 державних актів на право власності на земельні ділянки та оригінал довіреності, відповідно до якої представнику кредитора надано повноваження на здійснення всіх правочинів щодо вказаних земельних ділянок) та на власний розсуд реалізувати всі або лише частину прав за Ексроу документами. Згідно договору від 28.10.2013 року, укладеного між позивачем, ОСОБА_4 (поручитель) та адвокатом ОСОБА_3 (Ескроу-агент) укладено договір відповідального збереження, за умовами якого відповідач за первісним позовом прийняв конверт з Ескроу документами на відповідальне зберігання протягом строку дії договору та зобов'язався його повернути згідно умов договору. Зокрема, за договором відповідального зберігання, відповідач (зберігач) повертає конверт кредитору у випадку отримання шляхом особистого вручення від представника кредитора повідомлення про дефолт та спливу 30 денного строку, наданого поручителю за договором особистої гарантії для належного виконання гарантії з моменту отримання повідомлення про дефолт. Позичальником ТОВ «Призма Бета» з 22.09.2014 року прострочено сплату відсотків за користування позикою, а тому останнім було допущено настання дефолту за договором позики, який триває до моменту звернення з позовом до суду. Таким чином, позивачем було виконано всі необхідні дії для отримання Ескроу документів, що підтверджується направленням відповідачу, як Ескроу-агенту, відповідного повідомлення від 03.10.2016 року. Однак останнім було направлено на адресу позивача необґрунтовану відмову у переданні Ескроу документів. Тому позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 негайно передати компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") конверт з Ескроу документами, який підлягає поверненню відповідно до договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року.

Третя особа за первісним позовом - ОСОБА_4 звернувся із зустрічною позовною заявою до компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V."), обґрунтовуючи її тим, щодоговір відповідального зберігання від 28.10.2013 року, невиконанням якого з боку ОСОБА_3 зумовило звернення компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") з первісним позовом, укладено сторонами саме на виконання умов договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, який було припинено внаслідок припинення забезпеченого порукою основного зобов'язання. Тому ОСОБА_4 просив визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору особистої гарантії від 28.10.2013 року укладеного між компанією «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V."),ОСОБА_4 та ТОВ «Призма Бета»; визнати припиненим договір особистої гарантії від 28.10.2013 року, укладений між компанією «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V."),ОСОБА_4 та ТОВ «Призма Бета» та відмовити в задоволенні первісного позову.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року позовні вимоги компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V.") до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії залишено без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_4 до компанії «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V")про визнання поруки та договору особистої гарантії припиненими задоволено повністю, визнано припиненою поруку, що виникла на підставі договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, укладеного між компанією «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V"), ОСОБА_4 та ТОВ «Призма Бета»; визнано припиненим договір особистої гарантії від 28.10.2013 року, укладений між компанією «Фінансінг енд Інвест Солюшн Бі.Ві.» ("Financing And Invest Solutions B.V"), ОСОБА_4 та ТОВ «Призма Бета», вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином, зокрема, ГУ ДФС у Дніпропетровській області судову повістку на 01.08.2017 року отримало 03.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Апелянт, згідно заяви від 26.06.2017 року (а.с. 91 у т. 3), просив розглядати дану справу без присутності його представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не встановлені, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28.10.2013 року між ОСОБА_3, компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.» та ОСОБА_4 укладено договір відповідального зберігання, за умовами якого компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.» та ОСОБА_4, діючи спільно як поклажодавці, передали ОСОБА_3, який є адвокатом, на відповідальне зберігання протягом строку дії цього договору конверт з документами (а.с. 38-46 т.1).

Розділом 2 вказаного вище договору визначені підстави та умови повернення конверту компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.» (кредитор) або ОСОБА_4, статус якого в договорі визначено як поручитель. Зокрема, відповідно до п. 2.2 договору зберігач повертає конверт кредитору у випадку (і) отримання шляхом особистого вручення від представника кредитора повідомлення про дефолт; та (іі) спливу тридцятиденного строку, наданого поручителю за договором особистої гарантії для належного виконання гарантії з моменту отримання повідомлення про дефолт.

Як вбачається з преамбули, пункту 1.1 договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року, цей договір укладено на виконання договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, що укладений між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.», ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИЗМА БЕТА».

За умовами договору особистої гарантії від 28.10.2013 року ОСОБА_4, діючи як поручитель, надав компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.», що визначена в договорі як кредитор, гарантію щодо належного виконання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», як позичальником, своїх зобов'язань перед кредитором за договором позики від 25.09.2013 року, укладеним між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА». Сторонами погоджено, що договір особистої гарантії укладається у формі, притаманній договору поруки, проте з особливостями, визначеними у договорі. При цьому під гарантією сторони розуміли особисте зобов'язання поручителя перед кредитором позичальника, яке полягає у вчинені поручителем всіх залежних від нього дій щодо недопущення настання дефолту за договором позики (а.с. 20-37 т.1).

Згідно п.п.3.2,3.3 договору особистої гарантії від 28.10.2013 р. сторонами погоджено, що вичерпним обсягом гарантії, якого буде достатньо для забезпечення покриття можливих ризиків настання дефолту за договором позики буде: грошові кошти, майно та майнові права поручителя; та право реалізації ескроу документів; та ділова репутація поручителя. У разі настання дефолту, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір зобов'язання забезпеченого гарантією.

За змістом п. 5.3 договору особистої гарантії, поручитель надає дозвіл кредиторові у випадку невиконання гарантії у строк, вказаний статтею 4.3 цього договору, (а) отримати від ескроу-агента у встановленому порядку ескроу документи; та (b) на власний розсуд реалізувати всі або лише частину прав за ескроу документами. Згідно визначеного в пункті 1.1 договору тлумачення термінів під ескроу-агентом сторони розуміли ОСОБА_3, а під ескроу документами - 8 державних актів на право власності на земельну ділянку та оригінал довіреності, відповідно до якої представнику кредитора надано повноваження на здійснення всіх правочинів та інших юридично значущих дій щодо земельних ділянок. Відповідно до пункту 6.3 договору порядок отримання кредитором ескроу документів від ескроу-агента у випадку застосування наслідків порушення гарантії поручителем, передбачених статтею 5.3 (відповідальність у формі реалізації ескроу документів), визначається окремим договором укладеним між кредитором, поручителем та ескроу-агентом.

Отже, договір відповідального зберігання від 28.10.2013 р. є похідним від договору особистої гарантії від 28.10.2013 р. та визначає порядок отримання компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.», як кредитором, прав щодо реалізації ескроу документів як одного з видів відповідальності ОСОБА_4 як поручителя, тоді як підстави та умови настання відповідальності поручителя визначені саме договором особистої гарантії.

Договір особистої гарантії від 28.10.2013 року за своєю правовою природою є договором поруки, проте має певні особливостями, що не суперечить вимогам статей 627, 628 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Згідно частин 1, 2 статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Крім того, місцевим судом встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного рішення ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» виконало у повному обсязі умови договору позики від 25.09.2013 року, який було укладено з компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.».

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, надавши оцінки представленим у справі доказам, встановивши факт виконання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» у повному обсязі умов договору позики від 25.09.2013 року, який було укладено з компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.»; встановивши, що договір особистої гарантії від 28.10.2013 року, який за своєю правовою природою є договором поруки, було укладено на забезпечення виконання умов вищевказаного договору позики від 25.09.2013 року, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, визнання поруки ОСОБА_4 припиненою та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення первісного позову щодо виконанням умов договору відповідального зберігання, укладеного 28.10.2013 року між ОСОБА_3, компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН БІ.ВІ.» та ОСОБА_4, який є похідним від договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, порука за яким підлягає визнанню припиненою.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з висновками місцевого суду по суті первісного та зустрічного позовів, не містить доводів щодо неправильності застосування місцевим судом матеріального закону чи неправильного встановлення будь-якого факту.

Апелянт констатує, що спірні правовідносини сторін мають цивільно-правовий характер, що узгоджується зі змістом оскаржуваного судового рішення.

Згідно змісту апеляційної скарги, посилаючись на неповне встановлення місцевим судом обставин справи, апелянт зазначає про наявність у нього сумнівів щодо доцільності залучення ГУ ДФС у Дніпропетровській області до участі у даній справі та неможливість визначитись із наявністю підстав для виконання ГУ ДФС у Дніпропетровській області своїх функцій, як контролюючого органу. Разом з тим, про наявність недосліджених місцевим судом доказів, що мають значення для вирішення даного спору або неправильне встановлення в оскаржуваному рішенні певних фактів - апелянтом не зазначено, клопотань про представлення нових доказів чи витребування відповідних доказів апеляційним судом ГУ ДФС у Дніпропетровській області не заявлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправомірного вирішення справи по суті; крім того, апелянтом не зазначено про порушення оскаржуваним рішенням його прав чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, зміст ст. 303 ЦПК України, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді