Справа № 297/1064/17
09 серпня 2017 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернулась до Берегівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного 05 вересня 1998 року у виконкомі Батрадівської сільської ради Берегівського району за актовим записом № 10. Також просила залишити їй шлюбне прізвище «Мадяр» та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень та витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.
Позовні вимоги мотивовано тим, що не дивлячись на тривале шлюбне життя, сторони так і не змогли створити міцну сімю. Відповідач почав зловживати алкогольними напоями, через що сторони припинили подружні відносини та вже півтори роки позивач проживає окремо. Оскільки їх шлюб носить тільки формальний характер, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 18, 26).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи без його участі від нього не надходило (а. с. 21, 23, 29).
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Сторони уклали шлюб 05 вересня 1998 року у виконавчому комітеті Батрадівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 117824 від 19.08.2014 року (а. с. 4).
Подружжя має повнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з довідки виконкому Батрадівської сільської ради № 687 від 11.05.2017 року, та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 326424 від 26.03.2002 року (а. с. 6).
Судом встановлено, що подружжя проживає окремо та тривалий час не підтримує шлюбних відносин. Постійні сварки призвели до несприятливих умов для їх спільного проживання. Подальше спільне життя для них є неможливим та суперечить інтересам позивача та неповнолітньої дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Крім того, згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ст. 113 СК України, позивач має право надалі іменуватися прізвищем, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, суд вважає залишити позивачу ОСОБА_1 прізвище, яке вона отримала у звязку з реєстрацією шлюбу «Мадяр».
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, згідно з ч. 3 цієї статті належать витрати на правову допомогу.
При цьому, суд вважає частково стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова) граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Пунктом 48 Постанови передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Так, відповідно до довідки № 15 від 15.05.2017 року, виданої адвокатом ОСОБА_5, останній отримав він позивача ОСОБА_1 гонорар за надання правової допомоги в розмірі 1500 гривень (а. с. 10).
При цьому, витрати за, наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій та інше, та їх вартість за годину участі особи, яка надає правову допомогу, документально не підтверджені.
Враховуючи наведене та розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» на 1 січня календарного року, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу частково в розмірі 640 гривень.
Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача 640 гривень судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).
Керуючись ч. 3 ст. 105, ст. ст. 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 57-60, 88, 208, 224-226, 292, 294, 367 ЦПК України,
Позов задоволити частково.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 05 вересня 1998 року у виконавчому комітеті Батрадівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 10 розірвати.
Залишити ОСОБА_1 шлюбне прізвище «Мадяр».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, витрати на правову допомогу в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя ОСОБА_6.