Справа № 158/1889/17
Провадження № 2/0158/662/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

при секретарі - Процик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Франківський відділ ДВС Львівського міського управління юстиції, Перший відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Волинської області, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з арешту,

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №CM-SME-A00/042/2008, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 130000 доларів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.) 17.04.2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_5 передав/отримали у спадщину нерухоме майно, а саме: частину складських та виробничих приміщень, загальною площею 561,8 кв.м. - приміщення №2-11 на ІІІ поверсі, в спільному користуванні: тамбур №2-1 пл. 3,6 кв.м., сходова №2-2 пл. 10,8 кв.м., сходова №2-7 пл. 3,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Після видачі позичальнику кредиту та передачі в іпотеку банку нерухомого майна, на предмет іпотеки нотаріусом було накладено заборону відчуження та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за №1030.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2010 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кредитну заборгованість в сумі 1270665,46 грн.

На підставі договору факторингу від 26.07.2013 року, ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами ТзОВ «ОТП Факторинг Україна».

Враховуючи те, що постановами державних виконавців Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ та Першого відділу ДВС м. Луцьк накладений арешт на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», яке має приорітет на задоволення своїх потреб за рахунок предмету іпотеки, тому з метою захисту прав іпотекодержателя просить зняти арешт із вищезазначеного нерухомого майна.

Представник позивача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - Кравчук М.В. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідної якої підтримує заявлені вимоги та просить розгляд справи проводити у його відсутності /а.с. 69/.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про визнання заявленого позову та проведення розгляду справи у їх відсутності /а.с. 58-59/.

Представник Першого відділу ДВС Луцького МУЮ в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі /а.с. 56/.

Представник Франківського ВДВС Львівського МУЮ в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 17.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №CM-SME-A00/042/2008, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 130000 доларів США /а.с. 5-8/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.) 17.04.2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_5 передав/отримали у спадщину нерухоме майно, а саме: частину складських та виробничих приміщень, загальною площею 561,8 кв.м. - приміщення №2-11 на ІІІ поверсі, в спільному користуванні: тамбур №2-1 пл. 3,6 кв.м., сходова №2-2 пл. 10,8 кв.м., сходова №2-7 пл. 3,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві спільної часткової власності /а.с. 9-12/.

Після укладення договору іпотеки до Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено запис - 1 № 13231880 та 2 № 17773378 від 02.12.2016 року /а.с. 23-43/.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2010 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кредитну заборгованість в сумі 1270665,46 грн. /а.с.70-74/.

Відповідно до договору факторингу від 26.07.2013 року, ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» /а.с. 45-47/.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину від 12.05.2015 року та 04.06.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є пережилою дружиною та донькою ОСОБА_5 та прийняли спадщину після смерті останнього /а.с.76-77/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 16 ЗУ «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, то з моменту його укладення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Також, як передбачено ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про заставу», якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом.

Як вбачається зі змісту ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, звільнивши з-під арешту нерухоме майно: частину складських та виробничих приміщень, загальною площею 561,8 кв.м. - приміщення №2-11 на ІІІ поверсі, в спільному користуванні: тамбур №2-1 пл. 3,6 кв.м., сходова №2-2 пл. 10,8 кв.м., сходова №2-7 пл. 3,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 572 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Франківський відділ ДВС Львівського міського управління юстиції, Перший відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Волинської області, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з арешту - задоволити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно: частину складських та виробничих приміщень, загальною площею 561,8 кв.м. - приміщення №2-11 на ІІІ поверсі, в спільному користуванні: тамбур №2-1 пл. 3,6 кв.м., сходова №2-2 пл. 10,8 кв.м., сходова №2-7 пл. 3,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на яке були накладені арешти на підставі:

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №49755920, виданий 12.02.2016 року, видавник: Франківський ВДВС ЛМУЮ (номер запису про обтяження: 13231880 від 12.02.2016 року);

- постанови державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області, Ніколайчук Т.В., про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №52535350, виданий 04.10.2016 року (номер запису про обтяження: 17773378 від 02.12.2016 року).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які були відсутні під час проголошення рішення, в цей же термін з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька