АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3637/17 Справа № 203/4633/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Державна служба України з питань праці, Державне підприємство «Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці», про визнання дій незаконними, скасування погодження, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати незаконним дії Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо прийняття 13 квітня 2016 року погодження її звільнення з посади директора ДП «Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці» та скасувати його /а.с.47-50/

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с.121-125/.

З таким рішенням не погодилась позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /а.с.190-192/.

Судом першої інстанції встановлено, що Державна служба України з питань праці створена із статусом центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики відповідно до п. 1 Положення про неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, за яким на Держпрацю покладена реалізація державної політики, зокрема, у сферах промислової безпеки, охорони праці. Відповідно до пп.пп. 12, 20 п. 11 цього Положення Голова Держпраці утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, затверджує їх положення (статути), укладає контракти з керівниками підприємств, які належать до сфери управління Держпраці, про що видає накази на правах уповноваженого органу управління об'єктами державної власності відповідно до ст.ст. 4, 6 Закону України № 185-V від 21.09.2006 «Про управління об'єктами державної власності».

Відповідач Державне підприємство «Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці» (далі ДП Придніпровський ЕТЦ) за ст. 73 Господарського кодексу України згідно наказу Держпраці № 3 від 27 квітня 2015 року належить до сфери управління Держпраці та на базі відокремленої частини державної власності продовжує свою діяльність відповідно до п.1.1 свого Статуту, затвердженого 02 червня 2015 року Головою Держпраці зі змінами, зареєстрованими виконкомом Дніпровської міської ради 03 червня 2015 року, як унітарне підприємство за вказаним у п.п. 1.3, 1.7 цього Статуту місцезнаходженням на АДРЕСА_1. Керівництво господарською діяльністю підприємства покладено на директора, який звільняється з посади, як встановлено в п. 6.2 зазначеного Статуту, Головою Держпраці за погодженням з головою обласної державної адміністрації на підставах, визначених у контракті /а.с.6-23/.

ОСОБА_2 з 24 січня 1997 року працювала секретарем керівника ДП Придніпровського ЕТЦ на умовах безстрокового трудового договору з переведенням на посади бухгалтера, головного бухгалтера, а з 28 серпня 2015 року була переведена строком до 28 серпня 2017 року на посаду директора ДП Придніпровського ЕТЦ на умовах укладеного з Держпрацею контракту № 4 від 27 серпня 2015 року.

Дія вказаного контракту була достроково припинена відповідно до умов пункту 5.2 «б» цього контракту, внаслідок звільнення її з посади 10 травня 2016 року за угодою сторін, за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що відповідачем видано наказ № 201-к від 29 квітня 2016 року на підставі особистої заяви ОСОБА_2 та листа Дніпропетровської облдержадміністрації № 43-1742/0/2-16 від 13 квітня 2016 року.

Вказана обставина встановлена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі № 175/2233/16-ц, яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року набрало законної сили в частині відмови ОСОБА_2 в її позові про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. /а.с. 55-59/.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 квітня 2016 року за вх. №3341/0/1-16 голові Дніпропетровської облдержадміністрації Резніченку В.М. від Голови Державної служби України з питань праці Чернеги Р. Т. надійшла пропозиція щодо погодження звільнення позивача з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ за вих. № 5962/1/11-ДП-16 від 01 квітня 2016 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін згідно з поданою заявою позивача без реквізиту дати складання, доданою до пропозиції /а.с.108, 109/.

Головою Дніпропетровської облдержадміністрації Резніченком В. М. 13 квітня 2016 року погоджене звільнення ОСОБА_2 з займаної посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ з оформленням картки погодження (вмотивованої відмови), що за вих. № 43-1742/0/2-16 з супровідним листом на фірмовому бланку за № 0083215 надійшли до Держпраці 18 квітня 2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції з вх. № 4127/0/2-ДП-16 /а.с. 110, 111/, на підставі чого Голова Держпраці вправі був видати наказ про звільнення за п. 10 Порядку погодження у дводенний строк.

Дана картка за підписом голови облдержадміністрації Резніченка В.М. містить два пункти, перший з яких - це пропозиція Дніпропетровської облдержадміністрації: у зв'язку з поданням ОСОБА_2 заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін (за власним бажанням) пропонується погодити звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ, а другий - це висновок голови Дніпропетровської облдержадміністрації: погодити звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ.

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилалась на грубе порушення відповідачем Порядку погодження з Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрації призначення на посади звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належить до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, оскільки відповідач не провів з нею співбесіду, внаслідок чого не були враховані її усні чи письмові пояснення (порушення п. 5 Порядку); у пропозиції щодо погодження звільнення її з посади не зазначені дані про дату її народження, громадянство, не надано копію заяви про звільнення, біографічну довідку кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4х6 см), засвідчену підписом керівника кадрової служби, який був би скріплений печаткою, як це визначено ч.3 п.3 Порядку, а лист відповідача № 43-1742/0/2-16 від 13 квітня 2016 року про погодження звільнення не містить в собі карти погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади згідно вимог п.6 Порядку.

Вказувала, що погодження звільнення та подальші дії з приводу видачі наказу від 29.04.2016 року про звільнення є формальними, невмотивованими та такими, що не відповідають приписам Порядку. На думку позивача, недотримання відповідачем усіх вимог Порядку під час погодження її звільнення є підставою для задоволення її позову.

Позовні вимоги про скасування погодження були заявлені позивачем 04 жовтня 2016 року, тобто після ухвалення вищевказаного рішення від 13 вересня 2016 року про відмову у задоволенні її позову про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, в період його оскарження.

Встановивши вказані обставини, в силу ст. 36, 233, 234 КЗпП України, ст.ст. 9, 21 ЦК України, ст.ст. 6, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Порядку погодження з Головою Міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що про наявність оспорюваного погодження позивач дізналась (або повинна була дізнатися) 10 травня 2016 року з наказу про звільнення, а з позовом до суду звернулась лише 04 жовтня 2016 року, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України. При цьому всупереч вимогам ст. 234 КЗпП України ОСОБА_2 не зверталася до суду із заявою про поновлення цього строку, про поважніть причин його пропуску у позовній заяві не зазначала.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, фактично між сторонами виник спір щодо незаконного, на думку позивача, її звільнення. Між тим, ОСОБА_2 обрано неправильний спосіб захисту своїх прав та інтересів - шляхом окремого оспорення вказаного погодження, що не відповідає можливим способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України.

Зокрема, за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-86цс17 від 22 лютого 2017 року у судовій практиці застосування ст.ст. 36, 149 КЗпП України, навіть відсутність погодження голови облдержадміністрації на звільнення працівника державного підприємства не тягне за собою безумовне поновлення на роботі і скасування наказу про звільнення у спорі про припинення трудового договору в особливій формі контракту з самостійних підстав, які не містять ознак дисциплінарного порушення, оскільки правила про відібрання пояснень та пропорційність втручання на ці випадки не поширюється, а погодження облдержадміністрацією пропозиції щодо звільнення з посади, саме по собі, не може бути визначальним при вирішенні питання про розірвання контракту.

Крім того, як було зазначено вище, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі № 175/2233/16-ц ОСОБА_2 було відмовлено в її позові про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, яке, в указаній частині, набрало законної сили. Відтак, видавши оспорюване погодження, відповідач скористався своїм правом участі в управлінні об'єктами державної власності в межах здійснення організаційно-господарських повноважень відповідно до ст. 22 ГК України, що не потягло ні незаконного звільнення позивача з роботи, ні неправильного формулювання причини звільнення, та, з наведених мотивів, це погодження не порушує охоронювані законом інтереси позивача жодним чином.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач погодив її звільнення за ст.38 КЗпП, що підтвердив у судовому засіданні його представник, а натомість звільнив позивача за п.1 ст.36 КЗпП України є безпідставними, оскільки предметом даного спору не є зміна формулювання звільнення. Зокрема, звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України зафіксоване у відповідному наказі та у трудовій книжці, а усні пояснення представника адміністрації, який, як пояснили сторони у ході розгляду справи по суті, не був підготовлений до судового засідання, не можуть бути прийняті до уваги в силу ч.2 ст.59 ЦПК України.

Доводи заявника, стосовно підроблення заяви про звільнення, колегія суддів не приймає до уваги, зокрема, ці обставини з'ясовувались судом під час розгляду справи №2-175/2233/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці, ДП ««Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті.

Посилання ОСОБА_2 на те, що з нею не було проведено співбесіду при звільненні є необґрунтованими та такими, що суперечать змісту ч.ч. 1, 2 п. 5 Порядку погодження, який вимагає проведення головою місцевої держадміністрації особистої співбесіди лише з кандидатом на посаду при погодженні призначення керівника підприємства, а для розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади обмежується врахуванням головою місцевої держадміністрації усних чи письмових пояснень особи, що звільняється, у будь-якій формі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та є такими, що не мають правового значення для вирішення даного спору та зводяться до особистого тлумачення заявником норм матеріального закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р.Куценко