Провадження № 2/641/110/2017 Справа № 641/4566/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-і особи Опікунська рада Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Сьома Харківська державна нотаріальна контора, Пята Харківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 про встановлення нікчемності правочинів, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-і особи Опікунська рада Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Сьома Харківська державна нотаріальна контора, Пята Харківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 про встановлення нікчемності правочинів на підставі ст. 225, 226 ЦК України, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_7 доводиться їй рідним дядьком, оскільки є рідним братом її матері ОСОБА_8.

ОСОБА_7 визнаний недієздатним рішенням народного суду Чевонозаводського району м. Харкова від 07 травня 1975 року та зобовязано орган опіки та піклування призначити останньому опікуна.

У вказаному судовому рішенні допущено помилку в прізвищі, так сталося у звязку із тим, що при зміні паспорта прізвище ОСОБА_9 було вказано Минько, після зміни паспорта було записано - Минко.

ОСОБА_7 з часу визнання його судом недієздатним проживав у різних районах м. Харкова, що стало однією із причин не взяття його під опіку органом опіки та піклування. Про даний факт його недієздатності родичам не було відомо, це зясувалося тільки в лютому 2016 року, сам ОСОБА_7 добровільно не звертався до відповідного органу щодо встановлення над ним опіки.

Однак мати позивачки ОСОБА_8 разом з нею здійснювали фактично піклування та догляд за ОСОБА_7 , прали його білизну та речі, забезпечували його всім необхідним: харчуванням, ліками та іншим.

ЇЇ дядько ОСОБА_7 через свою психічну хворобу, що стало відомо тільки в лютому 2016 року, дратувався по різним причинам, у своє житло ОСОБА_7 взагалі нікого не допускав. Таку поведінку ОСОБА_7І вони списували на його похилий вік.

Але з 4 грудня 2015 року її дядько ОСОБА_7 перестав виходити на звязок.

В ході розслідування кримінального провадження № 0000265, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України стало відомо, що ОСОБА_7 забрав та утримує ОСОБА_3, який називає себе племінником останнього та пояснює, що добровільно доглядає ОСОБА_7 у себе за місцем свого мешкання за адресою: вул. Антокольського, 29, м. Харків.

Так, відповідач ОСОБА_3 вплинув на недієздатного ОСОБА_7, щоб останній склав заповіт, посвідчений 16 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10

На теперішній час з'ясувалося, що від імені недієздатного ОСОБА_7 07 травня 2015 року оформлено договір дарування квартири за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, б. 5-А, кв. 40 саме ОСОБА_3.

Недієздатним ОСОБА_7 було вчинено ще один нікчемний правочин, а саме договір дарування 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 на користь ОСОБА_4. Даний договір дарування було посвідчено державним нотаріусом пятої Харківської державної нотаріальної контори 01 квітня 2008 року, що зареєстровано в реєстрі за № 6-408.

10 травня 2016 року недієздатний ОСОБА_7 помер за місцем реєстрації ОСОБА_3 в будинку № 29 по вул. Антокольського в м. Харкові.

Рідна сестра померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відмовилась від спадщини на її користь подавши відповідну нотаріально посвідчену заяву.

Як спадкоємиця пятої черги спадкоємців, 17.05.2016 року вона звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті дяді ОСОБА_7, померлого 10.05.2016 року., але позбавлена права позасудовому порядку отримати спадщину через наявність нікчемних правочинів, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду та просить суд:

- встановити нікчемність правочинів на підставі ст..224, 226 ЦК України, а саме: заповіту від імені ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 16.12.2015 року за реєстром № 2083, договору дарування квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 07.05.2016 року за № 916 та договору дарування 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 01.04.2008 року за реєстром №6-408.

- застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в та 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 10.05. 2016 року, стягнути судові витрати, з урахуванням уточненого позову.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності рішення народного суду Червонозаводського району м. Харкова у справі № 2/3-40 від 07.05.1975 р. про визнання недієздатним ОСОБА_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 10.05.2016 року згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 541332 залишено без розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та як представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Представник 3 особи Опікунської ради Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради до судового засідання не зявився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини не явки до суду не повідомив.

Представник Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, до судового засідання не зявився, до канцелярії суду надав заяву про слухання справи за його відсутністю (т. 2, а.с. 181).

Представник Пятої Харківської державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився, до канцелярії суду надав заяву про слухання справи за його відсутністю (т. 2 а. с. 180).

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 до судового засідання не зявилась, рекомендовані листи з викликом в судові засідання адресований 3 особі за адресою: м. Харків, пр.. Правди , 5 (що вказана самою позивачкою), повернулись до суду не врученими, за спливом строку зберігання на пошті.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Така кореспонденція має вважатись отриманою 3 особою в день її надходження до відділення , що обслуговує будинок за цією адресою незалежно від того чи зявилась 3 особа особисто та не залежно від причин неотримання вказаного листа особисто. Таким чином поштовий документ, який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання», має сприйматися достатнім доказом того, що Приватний нотаріус ХМНО Харківської області ОСОБА_5 була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

Таким чином суд визнає що Приватний нотаріус ХМНО Харківської області ОСОБА_5, повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, надала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що 16 грудня 2015 року до неї дійсно звертався ОСОБА_7 з проханням посвідчити від його імені заповіт, що і відбулося цього ж дня. Відповідно до ст.44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус визначає обсяг цивільної дієздатності фізичної особи за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи. Жодних сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_7 у неї не виникло, тому потреби в наданні додаткових документів не було. Під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_7 знаходився в її робочому кабінеті один і будь-яка стороння особа на нього не впливала. ОСОБА_7 чітко формулював свої думки та бажання. З його слів та на його прохання вона склала проект заповіту, який він самостійно прочитав, а потім самостійно підписав заповіт. ОСОБА_7 вів себе спокійно, врівноважено, будь-якої інформації, що його змусили прийти або привели силою, від нього не надходило. Більш того, ОСОБА_7 розповів їй, що ні дружини, ні дітей в нього немає, тому він хоче заповісти своє майно ОСОБА_3, який за ним доглядає. ОСОБА_7 нею було роз'яснено, що в будь-який час він може скасувати заповіт або скласти заповіт на ім'я іншої особи. Інформацію про те, що ОСОБА_7 визнаний судом недієздатним, вона не від кого не отримувала. Зазначила про слухання справи за її відсутності (т. 1, а. с. 70).

Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За нормою частини першої ст.722 Цивільного кодексу України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Дарування майна іншим особам належить до виключного права власника майна, що є предметом договору дарування.

Відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 07.05.2016 року за реєстровим № 916 дарувальник ОСОБА_7, передав обдарованому , ОСОБА_11 , безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_2, а обдарований, ОСОБА_3 , прийняв у власність вказану квартиру (т. 1 а. с. 57).

Вищезазначена квартира належала дарувальникові ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.12.1997 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 4-462, право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

З довідки з місця проживання про склад сімї та прописку КП «Жилкомсервіс» дільниці № 21 від 06.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, як власник з 17.12.1997 року (т. 3, а. с. 58).

Відповідно до договору дарування будинку від першого квітня 2008 року ОСОБА_7 передав у власність безкоштовно а ОСОБА_4 прийняла у дар 16/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель що знаходиться в м. Харкові по вулиці Антокольського ,29 посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 01.04.2008 року за реєстром №6-408 (т. 2 , а. с. 150).

Згідно з ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно з положеннями ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Заповітом від 16 грудня 2015 року посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстром № 2083 ОСОБА_7 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 86 зворотня сторінка).

Як встановлено судом, заявляючи позовні вимоги про встановлення нікчемності заповіту від імені ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 16.12.2015 року за реєстром № 2083, договору дарування квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 07.05.2016 року за № 916 та договору дарування 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 01.04.2008 року за реєстром №6-408, позивач ОСОБА_1 у своєму позові правовою підставою його предявлення зазначає ст.224, 226 ЦК України.

Виходячи із змісту ст.226 ЦК України, вказана норма закону регулює правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема Главою 2 Розділу IV.

Згідно ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Рішенням народного суду Чевонозаводського району м. Харкова від 07 травня 1975 року у справі № 661 визнаний недієздатним ОСОБА_7 та зобовязано орган опіки та піклування призначити останньому опікуна ( т. 1, а. с. 144-146).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 541332 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 12 травня 2016 року помер ОСОБА_7 10 травня 2016 року (т. 2 а. с. 79).

Тобто прізвище померлого не збігається з прізвищем особи, яка за рішенням народного суду Чевонозаводського району м. Харкова від 07 травня 1975 року у справі була визнана недієздатною.

Посилання позивача та її представника, що у вищезазначеному рішенні допущена описка, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до частини 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі , виправити допущені у судовому рішенні описки. Інших способів виправлення описки в судовому рішенні чинним законодавством України не передбачено.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року виправлено описку в рішенні народного суду Чевонозавдського району м. Харкова від 07 травня 1975 року (т. 2 , а.с. 111-112).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року скасовано та встановлено, що на теперішній час немає можливості дослідити оригінал паспорта на особу , яку визнано недієздатною, оскільки із копії свідоцтва , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального юстиції у Харківській області вбачається, що 12 травня 2016 року помер ОСОБА_7 Внесення виправлень з Минько (російською) на Минко (українською), без дослідження анкетних даних та співставлення документа , що посвідчує особу станом на 1975 рік та 2016 рік не відповідає матеріалам справи. (т. 3 а. с. 189).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми закону, можна прийти до висновку, що недієздатність фізичної особи може бути підтверджена виключно судовим рішенням, яке набрало законної сили ухваленим в порядку, передбаченому Главою 2 Розділу IV ЦПК України.

Разом з тим, позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження визнання судовим рішенням, яке набрало законної сили, померлого 10 травня 2016 року ОСОБА_7 недієздатним, а пояснення свідків, листи компетентних органів, відповіді на запити, довідки, ухвала про призначення судово-психіатричної експертизи, процесуальні документи справи № 2/3-40 за позовом Харківського заводу «Світло Шахтаря» до ОСОБА_12І (т. 1 а. с. 112-250) відомості, які містить особова справа працівника заводу «Світло Шахтаря» та інші докази, на які посилається позивач та його представник, як на підтвердження недієздатності ОСОБА_7, досліджені в судовому засіданні, не можуть бути прийняті судом на підтвердження недієздатності ОСОБА_7

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснили, що про існування судового рішення про визнання ОСОБА_7 недієздатним та встановлення на ним опіки їм не відомо.

У разі необхідності встановлення психічного стану здоровя, суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу відповідно до статті 145 ЦПК України, висновки якої враховуються при розгляді справ про визнання особи недієздатною, а тому висновки ОСОБА_10 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 05.02.1975 року суд в рамках даної цивільної справи не може враховувати на підтвердження недієздатності ОСОБА_7

Також слід зазначити, що з листа-відповіді ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» від 31.03.2017 року за № 684 вбачається, що українською мовою: прізвище, імя та по батькові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не працював в ПАТ «Сітло Шахтаря». В особистій справі, російською мовою : фамилия , имя, отчество ОСОБА_17, заява із зверненням ПАТ «Світло Шахтаря» про визнання недієздатним, російською мовою : фамилия , имя, отчество ОСОБА_17, відсутня (т. 3, а.с.142).

А також з листа-відповіді ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» від 07.04.2017 року за № 754 вбачається, що українською мовою прізвище імя та по батькові ОСОБА_12, ОСОБА_7, або російською мовою : фамилия , имя, отчество - ОСОБА_17 не працював в ПАТ «Світло Шахтаря» (т. 3, а.с.144).

Відповідно до ч. 1 ст.. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування , є нікчемним.

Правовими наслідками визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та ця обставина визнана сторонами по справі , а тому не підлягає доказуванню(ч. 1 ст. 61 ЦПК України) опіки над ОСОБА_7, який помер 10 травня 2016 року, встановлено не було.

Вищезазначені договори дарування укладені відповідно до вимог ст.. ст. 717,718, 719 ЦК України у письмовій формі, підписаний сторонами та посвідчений нотаріально.

Сторони, які уклали договір дарування, не оспорюють договір і з відповідними позовами до суду не зверталися.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено правочином.

Але позивач по справі не є власником майна, яке передано за договорами дарування. Не була стороною договорів дарування. Оспорюваним договором дарування при його укладенні не були порушені будь-які речові права позивача.

Посилання позивача на те, що нерозбірливий підпис ОСОБА_7 на договорах про представництво та захист інтересів особи від 01.10.2013 року та 27.08.2015 року укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 свідчить про недієздатність ОСОБА_7 а також те, що у момент підписання договорів ОСОБА_7 був психічно хворий та перебував в такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, суд не може прийняти до уваги з огляду на таке:

- по перше: як суд зазначав вище, недієздатність фізичної особи може бути підтверджена виключно судовим рішенням, яке набрало законної сили ухваленим в порядку, передбаченому Главою 2 Розділу IV ЦПК України.

- по друге: Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Позивач та його представник позовні вимоги про визнання недійсними договорів про представництво та захист інтересів особи від 01.10.2013 року та 27.08.2015 року укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , на підставі ст.. 225 ЦК України не заявляла, вищезазначені договори не є предметом даного розгляду справи, а є лише письмовими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України та судом надано оцінку відповідно до положень ст.. 212 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому посилання позивача та його представника про те, що змістом заяви поданої до Народного суду Жовтневого району м. Харкова 28.11.1973 року встановлено недієздатність ОСОБА_7 суд не може прийняти до уваги.

Посилання позивача та його представника що договір дарування підписаний не ОСОБА_7 а ОСОБА_18 внаслідок його недієздатності, суд не може прийняти до уваги, оскільки викладене спростовується тим, що при вчиненні правочину сторонами, державний нотаріус, як законодавчо уповноважена особа, в компетенцію якої входить вчинення нотаріальних дій, дотримуючись загальних правил посвідчення договорів, а саме: при вчиненні нотаріальних дій нотаріус встановлює особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій; нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін щодо вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, та наявність згоди другого з подружжя; при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб та обсяг правоздатності юридичних осіб, які є учасниками правочинів; встановлює факт належності майна, що передається за договором; виконала всі умови. Договори посвідчуються нотаріусом за наявності згоди сторони, яка бажає укласти такий договір. Договір зачитується в голос та підписується сторонами у присутності нотаріуса, про що ставиться відмітка, що передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так на виконання зазначених норм закону у п. 9 договору Дарування посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 07.05.2016 року за реєстровим № 916 (т. 1, а.с. 57) зазначено, що у звязку з тим, що Дарувальник, ОСОБА_7, внаслідок хвороби власноручно розписатися не може, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності текст цього договору на трьох примірниках підписано громадянкою України ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4. Текст цього договору до його підписання ОСОБА_18 та ОСОБА_3 у присутності Дарувальника, ОСОБА_7, прочитаний нотаріусом уголос, а також особисто прочитаний Сторонами договору безпосередньо у надрукованому вигляді, цілком і повністю відповідає вільному волевиявленню Сторін.

Ствердження позивача та її представника в судовому засіданні, про те що, ОСОБА_7 під час складання заповіту не усвідомлював зміст заповіту, суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Як вбачається з заповіту, у заповіті є відмітка про те, що він був записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_7 , до підписання прочитаний уголос заповідачем, ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 15 год. 30 хв.. Особу ОСОБА_7 встановлено, дієздатність перевірено, тому даний заповіт відповідає вимогам ст.ст. 1247, 1248 ЦК України.

Виходячи із загального принципу презумпції правомірності правочину, та з огляду на те, що дії державних нотаріусів, які посвідчували заповіту від 16.12.2015 року за реєстром № 2083, договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 07.05.2016 року за № 916 та договору дарування 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 від 01.04.2008 року за реєстром №6-408 позивачем не оскаржувались та під сумнів не ставились взагалі жодним учасником процесу, вважається, що нотаріуси вчинили нотаріальні дії, які відповідають вимогам чинного законодавства України без порушень порядку вчинення такої дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, щодо невстановленої особи (т. 1, а. с. 35) суд до уваги не бере.

Оскільки відсутнє судове рішення про визнання ОСОБА_7 недієздатним, а також відсутність встановлення над ним опіки, оспорюванні правочини відповідають вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, вчинений у формі, встановленій законом, ОСОБА_7 мав достатній обсяг цивільної дієздатності, вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, зазначені правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а відтак не має підстав передбачених ст.. 224, 226 ЦК України встановлення нікчемність правочинів а саме: заповіту від імені ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 16.12.2015 року за реєстром № 2083, договору дарування квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 07.05.2016 року за № 916 та договору дарування 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 01.04.2008 року за реєстром №6-408., оскільки вищевказані дії були проведені відповідно до вимог чинного законодавства та нормативно- правових актів

З будь яких інших правових підстав, передбачених ЦК України, позивач та його представник з відповідною письмовою заявою до суду не звертались, незважаючи на те, що судом у відповідності до ст.31 ЦПК України в судовому засіданні розяснювалось останнім їх право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Позовні вимоги про застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в та 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Антокольського, буд. 29 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 10.05. 2016 року. Задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_7 ще за життя скористувався своїм правом передбаченим ч. 1 ст. 319 ЦК України щодо відчуження вищевказаного майна, а тому зазначене майно не входить до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_7 в порозумінні норм ст.. 1218 ЦК України, а також є похідними від позовних вимог про встановлення нікчемності правочинів.

Крім того у матеріалах спадкової справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії , а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7, що є підставою звернення до суду.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони задоволенню не підлягають.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_19