АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4242/17 Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
Категорія: стягнення витрат
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року по справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов'язані з утриманням в навчальному закладі в сумі 41 836,41 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України з 30 серпня 2010 року по 22 грудня 2015 року.

01 вересня 2010 року між сторонами та ГУМВС України в Харківській області укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, в порушення вимог якого відповідач по закінченню навчання звільнилася з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з утриманням в навчальному закладі в сумі 41 836,41 грн. та судовий збір в сумі 1 378 грн., а всього 43 214,41 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Харківському національному університету внутрішніх справ у задоволенні позову.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вона є дочкою загиблого правоохоронця та користується усіма пільгами, які надає держава членам сім'ї загиблих ветеранів війни; що вона з необхідних 36-ти місяців прослужила до часу звільнення 22 місяці, що є 2/3 від загального визначеного строку.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з змісту частини 2 статті 305 ЦПК України судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб. Крім того, судова колегія зазначає, що до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, яке ухвалою суду на підставі частини 5 статті 209 ЦПК України судовою колегією розглянуто та задоволено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2010 року № 403 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30 серпня 2010 року. (а. с. 4). 01 вересня 2010 року між сторонами та начальником ГУМВС в Харківській області укладено трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України 10305-10 ім/Ха.

Наказом від 28 лютого 2014 року № 33 о/с - відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до ГУМВСУ в Харківській області для подальшого проходження служби з 28 лютого 2014 року.

З 07 листопада 2015 року відповідача переведено до Національної поліції. (а. с. 5).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 12 листопада 2015 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу її прізвище - ОСОБА_1 (а. с. 54). Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 22 грудня 2015 року № 132 о/с її звільнено на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням.

Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 4 частини 1 статті 77 вказаного Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 4 частини 1 статті 77 даного Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, зазначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України.

Із пунктів 2.1.3., 2.3.6. зазначеного договору вбачається, що позивач зобов'язався забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, а відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, передбачених пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначений договір укладено з дотриманням вимог, встановлених статтею 203 ЦК України, а саме правочин вчинено у формі, встановленій законом; волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхньої внутрішньої волі; цей правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 18 лютого 2014 року ОСОБА_1 ознайомлена із розміром витрат, пов'язаних з її утриманням у ХНУВС, який складає 41 836,41 грн., про що свідчить її підпис у довідці-розрахунку від 18 лютого 2014 року (а .с. 10).

У пункті 3.2 договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Матеріали справи свідчать про те, що у період з 30 серпня 2010 року по 22 листопада 2015 року відповідач проходила службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України. Після закінчення навчання в ХНУВС, а саме 28 лютого 2014 року, ОСОБА_1 відслужила в органах МВС України - 1 рік 9 місяців, тобто менше трьох років. Таким чином, звільнившись з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 втратила право на те, щоб через три роки після закінчення університету її навчання було прирівняне до проходження військової служби, і, як наслідок, повинна відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням у ХНУВС у повному обсязі. Із довідки-розрахунку витрат пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 вбачається, що з дня її зарахування 30 серпня 2010 року по день виключення зі списків особового складу - 28 лютого 2014 року фактична сума витрат становила 41 836,41грн. (а. с. 10).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову позивача.

Доводи ОСОБА_1 щодо зменшення розміру витрат з урахуванням періоду фактичної служби відповідача в органах внутрішніх справ є безпідставними, оскільки договором від 01 вересня 2010 року, укладеного між сторонами та ГУМВСУ в Харківській області, не передбачено диференційованого відшкодування зазначених витрат.

Посилання ОСОБА_4 на постійне її проживання за адресою батьків з 2011 року не спростовують висновків суду, оскільки позивач протягом усього періоду її навчання виконував обов'язок щодо її продовольчого забезпечення, а розрахунок комунальних платежів є середньодобовим, який включає в себе також витрачені кошти позивача на забезпечення курсантів навчальним процесом.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона має право на пільги, встановлені законодавством для сімей загиблих ветеранів війни (пункт 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) є безпідставними, оскільки ці пільги виходячи з змісту зазначеної норми були дійсні до зміни у сімейному стані ОСОБА_1

Оскільки доводи апеляційної скарги не грунтуються на матеріалах справи, і висновків суду не спростовують, а оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, судова колегія вважає, що передбачених статтею 309 ЦПК України підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії