Справа № 459/3228/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/3684/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народилась в с. Кунин Жовківського району Львівської області.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено, встановлено факт батьківства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, стосовно ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кунин Жовківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 19 згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 29.10.1973 року Кунинською сільською радою Нестерівського району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 275,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_7 не вів спільне домашнє господарство та не проживав з матір'ю позивачки ОСОБА_8 в період з 1972 року до 1973 року, так як постійно проживав зі своєю сім'єю в іншому місті, а саме у м. Марганець Дніпропетровської області. Дані обставини підтверджуються записами трудової книжки, з яких вбачається, що ОСОБА_7 був прийнятий на роботу в Марганецький міськом компартії України на посаду водія та 22.07.1985 році був звільнений з цієї роботи. Також зазначає, що позивачка не могла вказати конкретного періоду проживання ОСОБА_7 з її мамою в цивільному шлюбі, нею не було надано достатніх доказів, які б стверджували прояву зі сторони ОСОБА_7, за його життя, батьківської турботи до неї. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що прізвище, по -батькові, та дата народження батька в свідоцтві про народження ОСОБА_4 не відповідає даним про ОСОБА_7 З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_9, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази у їх сукупності достовірно підтверджують визнання ОСОБА_7 батьківства щодо позивачки, доказів протилежного відповідачами не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до роз»яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статі 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те,якою нормою слід керуватися при розгляді цієї категорії справ , повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір»ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січян 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч.2 ст. 128, на підставі будь -я ких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 КпШС в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст.55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з роз»ясненнями абз. 32 п.4-6 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 № 16, спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Судом першої інстанції установлено і це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, що ОСОБА_4 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4), народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Кунин Нестерівського району Львівської області, батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_8.

Відповідно до копії актового запису про народження від 29.10.1973 року № 19, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками записані ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, підставою запису відомостей про батька є заява матері та її підпис. Такий підпис ОСОБА_8, матері позивачки, міститься в графі 18 в) актового запису про народження від 29.10.1973 року № 19.

Оскільки позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, на спірні правовідносини поширюється КпШС, а відтак, вирішуючи даний спір щодо встановлення батьківства, суд повинен взяти до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства з матір»ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ним дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наявності у матеріалах справи доказів, які з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Так, з копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Нова Скварява Нестерівського району Львівської області, матір позивачки, ОСОБА_8, на час народження доньки, ОСОБА_4 проживала в с.Кунин Нестерівського району Львівської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги твердження матері позивачки, ОСОБА_8, яка, будучи допитаною в суді, як свідок, ствердила, що проживала разом з ОСОБА_7 у цивільному шлюбі у період з 1971 - 1972 р.р., вони були знайомі, оскільки ОСОБА_7 народився у сусідньому селі Кунин Нестерівського району Львівської області, ствердила те, що батьком позивачки є ОСОБА_7

Крім цього, інші свідки, брат ОСОБА_7 - ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитані в суді першої інстанції, не вірити яким у суду не було підстав, ствердили про те, що саме зі слів ОСОБА_15 їм відомо, що у нього була позашлюбна дочка, ОСОБА_4, яку ОСОБА_7 за життя визнавав та вважав своєю рідною дочкою, з якою спілкувався, допомагав їй.

Апелянт в суді апеляційної інстанції не заперечувала те, що за життя батько спілкувався з ОСОБА_4, яка неодноразово приїзджала до них у гості в м. Марганець Запорізької області, з часом переїхав на постійне місце проживання до м. Червоноград Львівської області, однак такі відносини між ними пояснює тим, що ОСОБА_4 є дочкою батькового брата, а не дочкою ОСОБА_7

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 є позашлюбною дочкою рідного брата ОСОБА_7, є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами, та спростовуються вищенаведеним.

Судом апеляційної інстанції були оглянуті долучені позивачкою до матеріалів справи фотографії, зокрема, весільна фотографія, після огляду якої відповідачка ОСОБА_2 ствердно відповіла, що на весільній фотографії є її батько, ОСОБА_7, її матір, ОСОБА_6, а також її дочка, які були запрошені на весілля до ОСОБА_4

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_7 батьківства щодо ОСОБА_4

Довідкою відділу реєстрації Червоноградської міської ради №12096 від 17.11.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.07.2016 року.

Згідно довідки КП «Броди» Виконавчого комітету Бродівської міської ради № 298 від 15.11.2016 року на центральному кладовищі м. Броди було здійснено поховання ОСОБА_7 про що було складено договір на поховання №51 від 11.07.2016 року. Саме ОСОБА_4 уклала з КП «Броди» договір-замовлення №51 від 11.07.2016 року, предметом укладення якого є організація та проведення поховання померлого ОСОБА_7 у м. Броди.

Наведеним підтверджується, що позивачка, вважаючи ОСОБА_7 своїм батьком, похоронила його за місцем свого проживання, і як пояснила в суді апеляційної інстанції, для того, щоб доглядати за могилою батька, який за життя, не дивлячись на те, що проживав в іншій сім»ї, був для неї дорогою та близькою їй людиною, по мірі можливостей допомагав їй матеріально, визнав її своєю дочкою, спілкувався з нею, не приховував свого батьківства перед новою сім»єю, що підтверджується тим, що між ними склалися відносини, як батька та доньки.

За вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені докази з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_7 батьківства щодо позивачки, належних та допустимих доказів протилежного відповідачами суду не надано, твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 є дочкою рідного брата її батька, є голослівними, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються вищенаведеними доказами, які є належними та допустимими.

А відтак, суд першої інстанції вірно задовольнив позов ОСОБА_4

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 мав безперервний стаж роботи, не виїжджав з міста більше ніж на 1-2 дні, а тому не міг проживати в с. Кунин разом з матір»ю позивачки та невідповідність дати народження і по батькові ОСОБА_7 в актовому записі про народження позивачки, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.