Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1576/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранський Д. М.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

09.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Долинський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Долинський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 74.

Зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 січня 2015 року,проживали разом, крім того за згодою позивача ОСОБА_3 був зареєстрований в зазначеній квартирі.

Рішенням Долинського районного суду від 25 серпня 2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідач проживає за іншою адресою, відмовляється добровільно знятися з реєстрації і створює перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання житлом позивачкою, а тому вона не має можливості отримувати субсидії та інші пільги по сплаті комунальних послуг, чи продати квартиру.

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначила, що суд першої інстанції приймаючи рішення неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовав норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 4, виданого 03 листопада 2009 року бюро по приватизації державного житлового фонду при виконавчому комітеті Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить на праві спільної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), осіб № 5390 від 11.10.2016 року вбачається, що спірному житловому приміщенні зареєстрований крім ОСОБА_2, син - ОСОБА_5, відповідач - ОСОБА_3 (а. с. 9).

Рішенням Долинського районного суду від 25 серпня 2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено: «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК, що узгоджується з правовою позицію викладеною в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11.

Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, зокрема відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - понад один рік.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 неодноразово приходив до квартири, тобто користувався нею, а тому відсутні підстави вважати, що він більше одного року не проживає у квартирі.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР встановлено, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час відсутності відповідача позивач поміняла замки на вхідних дверях квартири. Не надала доказів про відсутність в квартирі речей відповідача. Співвласником зазначеної квартири є також повнолітній син, який не заперечує щодо права відповідача на користування спільним житлом.

А тому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснює перешкоди в користуванні спірною квартирою позивачу та має у власності чи користуванні інше житло.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: