Справа № 408/2262/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Агро-АВК» про стягнення боргу з орендної плати за договором оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідача, обґрунтовуючи який вказала, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 214035 від 13 квітня 2006 року їй належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,2000 га, кадастровий номер :02:003:0035.

Зазначену земельну ділянку згідно з договором оренди від 09 січня 2008 року вона передала в оренду ФГ «Агро-АВК» строком на 10 років.

Відповідач на підставі договору оренди зобовязувався сплачувати їй щорічно до 31 грудня поточного року орендну плату в розмірі 1,5 % від вартості землі.

Зазначаючи, що після укладення договору, а саме 19 серпня 2008 року Указом Президента України № 725/2008 було внесено зміни до Указу Президента України від 02 лютого 2002 року, в якому передбачена мінімальна орендна плата за земельну частку (пай) 3% від вартості земельної ділянки, вказуючи, що такий же мінімальний розмір орендної плати за землю передбачений також у п. 288.5 Податкового кодексу України, вважаючи, що в такому випадку відповідач не доплатив їй орендну плату відповідно до вимог закону за 2014, 2015 та 2016 роки, просила стягнути з ФГ «Агро-АВК» борг за оренду земельної частки (паю) за 2014, 2015, 2016 роки з урахуванням пені загальною сумою 16923,54 грн.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона свої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, заяв про розгляд справи за відсутності його представника не надавав, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач дійсно є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,2000 га на підставі державного акту серії ЛГ № 214035 від 13 квітня 2006 року.

09 січня 2009 року позивач дану земельну ділянку передала в оренду відповідача, що підтверджується відповідним договором оренди земельної ділянки.

Згідно умов договору сторони визначили, що орендна плата орендарем вноситься у розмірі 1,5 % вартості земельної ділянки в натуральному вигляді сільгосппродукцією та послугами до 31 грудня поточного року.

31 березня 2017 року позивач письмово зверталась до відповідача з вимогою доплатити їй орендну плату, однак відповідач листом від 03 квітня 2017 року за № 93 їй відмовив в цьому за безпідставністю.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, підставою цього позову є законодавча зміна мінімального розміру орендної плати, а також зміна розміру орендної плати виходячи з вартості земельної ділянки на підставі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у звязку з чим позивач вважає, що відповідач їй не доплатив орендну плату, тому вона просить стягнути борг з орендної плати з урахуванням пені.

Однак з позицією позивача погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 зазначеного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі (ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спору).

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спору).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Пунктом 13 укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди землі передбачено, що розмір орендної плати переглядається кожного року у разі:

-зміни умов господарювання, передбачених договором;

-зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

-погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

-в інших випадках передбачених законом.

Наведене свідчить, що договір оренди землі є цивільно-правовим, а тому законодавчі зміни мінімального розміру орендної плати за землю є підставою для перегляду її розміру шляхом внесення до договору оренди землі відповідних змін його учасниками. Зазначене не тягне автоматичної зміни умов договору щодо розміру орендної плати. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.06.2013 у справі № 21-166а13.

В такому ж порядку повинна узгоджуватись зміна вартості земельної ділянки на підставі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про що йдеться із положень статті 30 Закону України «Про оренду землі», де визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Так у пункті 5 укладеного між сторонами договорі оренди земельної ділянки сторони визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 22191,01 грн.

Як вбачається із позовної заяви позивача, змін до договору оренди землі щодо мінімального розміру орендної плати сторонами, в тому числі розміру орендної плати виходячи з вартості земельної ділянки на підставі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки не вносились, тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фермерського господарства «Агро-АВК» про стягнення боргу з орендної плати за договором оренди землі залишити без задоволення за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання його копії сторонами.

Головуючий: