Справа 206/3996/16-ц
Провадження 2/206/75/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючий суддя Сухоруков А.О.,
при секретарі Пучковій О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
встановив:
14 липня 2017 року представник ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 06 січня 2011 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування.
Дотепер відповідач свої обов`язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 16.05.2016р. в сумі 41764,50 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 26821,66 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7296,01 гривень, заборгованість за пенею - 10250,29грн., штраф - 750,00грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 гривень (фіксована частина) та 1964,98 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.1-4).
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Також просив стягнути судові витрати і за виклик відповідача, через оголошення у пресі.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 11.08.2016р. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно він отримував кредитну картку, але у 2015 році він був у АТО і йому прийшло СМС, що на його рахунку немає коштів. Він повідомив про це у банк, а також звернувся до РВ. Його знайомі знайшли тих людей, що зняли його кошти.
В наступні судові засідання відповідач не з`являвся, повідомлявся належним чином, зокрема через оголошення у засобах масової інформації в газеті "Вісті Придніпров`я" (а.с.132-133).
Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.
В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори й інші правочини.
Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Суд в судовому засіданні встановив, що 06.01.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.7).
На підставі цієї заяви, 06 січня 2011 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.7).
Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Анкета-заява клієнта підписана відповідачем, що не заперечувалося відповідачем.
Отримання кредитної картки також не заперечувалося відповідачем.
Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідно до п. 2.1.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Пунктом п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості.
Як вбачається з розрахунку банку станом на 16.05.2016 року, позивач має заборгованість в сумі 51764,50 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 26821,66 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7296,01 гривень, заборгованість за пенею - 10250,29 грн., штраф 750,00грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00гривень (фіксована частина) та 1964,98 гривень (процентна складова) (а.с.5-6, 87-91, 94-96).
Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0001468 ОСОБА_1 17.09.2015р. звертався із заявою до Самарського РВ про те, що 14.08.2015р. невідома особа, шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами належними йому, дані відомості 18.09.2015р. були внесені до ЄРДР. Наслідок розслідування - закрито за ч. 1 ст. 284 КПК України 14.03.2016р. (а.с.72).
З відповіді Самарського районного військового комісаріату вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку в Самарському РВК м. Дніпро з 04.10.2013р. Проходив строкову військову службу з 10.10.2012р. по 03.10.2013р. На військову службу за мобілізацією не призивався (а.с.172).
Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.
За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписував кредитний договір, а також отримував кредитну картку, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови.

Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони пов`язані взаємними правами та обов`язками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобов`язання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України.

Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00грн. та 1964,98 грн. та 750,00грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов`язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У зв`язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 549-551, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 79, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народжнення, ін. НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.01.2011 року, що утворилася станом на 16.05.2016р. у в сумі 38549,52грн., яка складається з: 26821,66 грн. заборгованості за кредитом, 7296,29грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 10250,29 грн. - заборгованість за пенею, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн. та 500,00грн. витрати за подачу оголошення в пресі про виклик відповідача, що загалом становить 40427 (сорок тисяч чотириста двадцять сім) гривень 52 копійок.
У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.О. Сухоруков