Справа № 681/943/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 р. Полонський районний суд

в складі:

головуючого судді Горгулько Н.А.,

при секретарі Олійник Л.А.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, -

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом зазначили, що 30 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) був укладений кредитний договір № HMPWGA00000793 у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 65872,00 доларів США на наступні цілі: 53000,00 доларів США на споживчі цілі житла, а також у розмірі 12872,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення моніторингу згідно з п.6.2 даного договору. Цього ж дня для забезпечення виконання кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № HMPWGA00000793.

Положення договору містять несправедливі умови, оскільки чинним законодавством України, на момент укладення кредитного договору, не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу Національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті, в силу імперативних положень ст..ст.192, 533 ЦК України, п. «г» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, та вказав, що під час укладання кредитного договору банк ввів в оману позивачів, передбачаючи зміни в односторонньому порядку до договору, здешевлення національної валюти внаслідок фінансової нестабільності в Україні, яка на сьогоднішній день ставить його в скрутне фінансове становище. Банком не повідомлялось для ОСОБА_3 про зміни додаткової угоди, а Банк з власної ініціативи збільшив кредитну лінію. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, заперечив та вказав, що хоча договір і було укладено у 2007 році, проте він діє до 2027 року, тому підстав для застосування строку позовної давності немає.

Представник Банку в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення щодо позову, в яких проти задоволення позову заперечував та, крім того, просив застосувати строк позовної давності.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв, клопотань, заперечень проти позову не подали, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HMPWGA00000793, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 53000 долари США на термін до 29.11.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Також цього ж дня для забезпечення виконання кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № HMPWGA00000793.

Відповідно до рішення Полонського районного суду від 25 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» солідарно заборгованість по кредитному договору № HMPWGA00000793 від 30 листопада 2007 року, що станом на 05.08.2015 року складає: 65658,92 долари США заборгованість за кредитом, 13062,56 долари США заборгованість по процентах за користування кредитом, 53343,75 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 169061,85 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина), 94171,41 грн. штраф (процентна складова) та з кожного відповідача по 1827 (одній тисячі вісімсот двадцять сім) грн. понесених позивачем витрат по оплаті судового збору.

Звертаючись до суду з таким позовом позивачі пропустили строк позовної давності для звернення за захистом своїх прав.

Проте, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в позові.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На думку суду, підставність вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведена.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Суд не приймає до уваги посилання позивача та її представників на те, що банк не вправі був видавати кредит в іноземній валюті (в доларах США) через відсутність індивідуальної ліценції, оскільки Національним Банком України 4 грудня 2001 року видано ЗАТ КБ ПриватБанк банківську ліцензію № 22 на право здійснення банківських операції, визначених ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та дозвіл № 22-2 від 29 липня 2003 року на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до цього дозволу.

Необхідність в індивідуальній ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті передбачено підпунктом в пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Законодавство України не встановлює межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, а тому на теперішній час і не потребується індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

Надання кредиту в іноземній валюті (в доларах США) не є використанням цієї валюти як засобу платежу.

Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього ж Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позову їм слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,179 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання до Полонського районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Н.Горгулько