Справа № 482/1142/17
Провадження №2-з/482/7/2017/
У Х В А Л А

про забезпечення позову

11 серпня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Демінської О.І., при секретарі Пазюк І.О.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 19.07.2017 р. провадження у справі за вказаним позовом відкрито та призначено попереднє судове засідання.

11.08.2017 р. представник позивача ОСОБА_1А ОСОБА_2 подала суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, площею 30 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,04 га, кадастровий номер :05:000:0060, розташованих за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, Костянтинівська сільська рада, Садівниче товариство «Сонячне», вул. Дачна Сьома, № 139, з усіма наявними на ній надвірними господарськими будівлями та спорудами.

На обґрунтування такого забезпечення вказала про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач має намір відчужити спірне майно, що може утруднити виконання рішення суду в подальшому.

Також представник позивача в заяві наголошувала на необхідності присутності у судовому засіданні з розгляду заяви про забезпечення позову позивача, виклавши в заяві мотивування такої позиції існуванням відповідних рішень апеляційного суду Миколаївської області.

Вивчивши доводи заяви судом встановлено наступне.

Пунктом 1 частини 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Ч.3 ст. 152 ЦПК України передбачає, що завявлений вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що суд має пересвідчитися, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як вбачається із матеріалів позовної заяви вимоги ОСОБА_1 носять майновий характер і стосуються майна, що ймовірно може бути предметом поділу як майна подружжя, придбаного в період перебування з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Між сторонами існує спір з приводу поділу майна подружжя, вирішення якого передано до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає вид забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне майно таким, що є спів мірним із заявленими позивачем вимогами, а також приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивачки, що призведе до порушення її прав, і за таких обставин, заява про вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проте, хибними та такими, що не ґрунтуються на законі є посилання представника позивача на необхідність участі позивача у судовому засіданні з розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, ч.1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, що беруть участь у справі.

Ч.1 ст.26 ЦПК України, яка розміщена у Главі 4 Учасники цивільного процесу, визначено склад осіб, що беруть участь у справі позовного провадження, якими є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Ст. 30 ЦПК України визначається, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. При цьому сторони мають рівні права та обовязки, що чітко визначено ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Таким чином, вимоги ч.1 ст. 153 ЦПК України, згідно з якими заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, вказують саме на те, що розгляд такої заяви проводиться судом, тобто складом суду, а не за обовязковою участю позивача, яка є стороною у справі, тобто особою, що бере участь у справі, а не входить до складу суду.

Саме про це йдеться і в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області від 18.06.2014 р., на яке посилається представник позивача, як на норму процесуального права, що на її думку регулює порядок розгляду заяв про забезпечення позовів та вказує внаслідок цього на обовязкову участь позивача під час вирішення таких питань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо забезпечення позову про поділ майна подружжя шляхом накладення арешту задовольнити.

Накласти обтяження у вигляді арешту на садовий будинок, площею 30 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,04 га, кадастровий номер :05:000:0060, розташованих за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, Костянтинівська сільська рада, Садівниче товариство «Сонячне», вул. Дачна Сьома, № 139, з усіма наявними на ній надвірними господарськими будівлями та спорудами до набрання рішенням суду у зазначеній вище справі законної сили..

Ухвала суду підлягає негайному виконанню в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з моменту її отримання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий О.І. Демінська