Єдиний унікальний номер 243/3801/17 Номер провадження 22-ц/775/1182/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Дундар І.О., Курило В.П.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2016 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «FОТОN ВJ 3251», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул. Свободи зі сторони вул. Сучасної у напрямку вул. Заводської м. Словянська, та скоїв наїзд на мопед «АLРНА U-50» під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку по вул. Свободи м. Словянська.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження, а саме: поєднана тупа травма голови, шиї, лівого стегна, що супроводжується черепно-мозковою травмою: забита рана тімяної області голови, садно на шкірі обличчя, закритий подвійний перелом нижньої щелепи, перелом основи черепу, забій головного мозку середнього ступеню, переломи підязикової кістки та відростків 6-7-го шийних хребців; численні садна на шкірі тулуба та кінцівок, закритий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням.

Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 7 грудня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки.

У звязку з втратою працездатності, отриманням третьої групи інвалідності, постійно відчування фізичного білю, безсонням, хвилюванням, перебуванням у стані депресії, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 40000,00 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Словянського міськрайонного суду

Донецької області від 19 травня 2017 року та відмовити позивачу в його позовних вимогах.

Доводами апеляційної скарги наведено, що відповідач добровільно відшкодував ОСОБА_2 шкоду у розмірі 10500,00 грн. та судом не враховано його скрутного матеріального становища.

Зазначає, що він працює в приватному підприємстві «Орхідея», яке є володільцем автомобілю марки «FОТОN ВJ 3251», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що є учасником ДТП. Згідно зі страховим полісом №АЕ/9493905 від 08.07.2017 року підприємство застрахувало цивільну відповідальність. Посилаючись на Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що моральну шкоду за страховою подією повинна сплачувати страхова компанія в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, тобто 10000,00 грн.

Крім того, оскільки він працює водієм в приватному підприємстві «Орхідея», то відповідно ч. 1 ст. 1172 ЦПК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

Позивач ОСОБА_2 у судових засіданнях апеляційного суду 4 липня 2017 року та 8 серпня 2017 року апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду 16 липня 2017 року позивач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його розписка щодо часу розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача, його представника та позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаного вище, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене в справі судове рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до вироку Словянського міськрайонного суду Донецької області від 7 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавленні волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. Відповідно до вимог ст. ст. 75, 76 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки (а.с. 4).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.07.2016 року вбачається, що у відповідача ОСОБА_1 ознак спяніння не виявлено (а.с. 11).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0713546 ОСОБА_2 первинно встановлена третя група інвалідності з 13 січня 2017 року до 1 березня 2018 року, загальне захворювання, рекомендована праця без важкого фізичного навантаження, нічних змін, тривалого перебування на ногах, біля огню, біля рухомих механізмів (а.с. 14).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову, характеру та глибини моральних та фізичних страждань, ступеня вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для її організації.

Проте, погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки він не відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_1, який, на його думку, завдав цю шкоду під час керування автомобілем у результаті ДТП.

Вантажний самоскид FOTON, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував відповідач, належить ОСОБА_4 (а.с. 3-4, 76). ОСОБА_4 довіреністю від 3 червня 2015 року уповноважив ОСОБА_5 водити та розпоряджатися належним йому автомобілем (а.с. 75).

4 січня 2016 року ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Орхідея» уклали договір позички автотранспортного засобу на безоплатне користування вантажними автомобілями згідно з додатком №1, в якому зазначений у тому числі автомобіль вантажний самоскид FOTON, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 77-78, 81, 79).

Відповідно до наказу №68 від 12.10.2015 року відповідач ОСОБА_1 з 13 жовтня 2015 року працював водієм у приватному підприємстві «Орхідея». В теперішній час у

звязку з позбавленням права обіймати посаду водія строком на 2 роки з 30.01.2017 року по 30.01.2019 року за вироком суду він переведений на посаду слюсаря (а.с. 29-30).

22 липня 2016 року відповідно до путевого листа вантажного автомобіля ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов'язків, керуючи автомобілем FOTON, реєстраційний номер НОМЕР_2, перевозив глину та скоїв наїзд на мопед «ALPHA U-50» під керуванням позивача ОСОБА_2 В результаті ДТП ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження (а.с. 82, 3-4).

При цьому, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначив в якості відповідача підприємство, в якому працював відповідач ОСОБА_1 на час ДТП, та не звертався до суду з клопотанням про залучення цього підприємства до участі у справі, як співвідповідача, відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Частина ж 1 статті 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, від 27 лютого 2009 року №1, також розяснює, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

На наведене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та зробив висновки, що не відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відтак, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: