Справа № 161/7993/17
Провадження № 2/161/2723/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Перший відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 17.08.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CM-SME-A02/041/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 172000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № РМ-SME-A02/041/2008, предметом якого офіс (приміщення № з 22-1 по 22-6) /літера А-5/, загальною площею 60,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 05.03.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір відступлення прав за договором іпотеки. Таким чином, до позивача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» від ПАТ «ОТП Банк» перейшли всі права щодо права вимоги до боржника ОСОБА_1 за вищезазначеними договорами. ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель, і ОСОБА_1, як іпотекодавець, дійшли згоди щодо реалізації заставного майна в погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 17.06.2014 року було накладено арешт на все майно, належне відповідачці, в тому числі і іпотечне майно, та оголошено заборону його відчуження в інтересах стягувача ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 156369,52 грн. та постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 16.05.2016 року було накладено арешт на все майно, належне відповідачці, в тому числі і іпотечне майно, та оголошено заборону його відчуження за зведеним виконавчим провадженням без зазначення стягувача. Позивач, як іпотекодержатель нерухомого майна, має першочергове право на реалізацію предмету іпотеки в разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до умов договору іпотеки на вибір - провести реалізацію чи перевести право власності на даний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: офіс (приміщення №№ з 22-1 по 22-6) /літер А-5/, загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1

До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовну заяву підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги позивача визнає повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи

Представник третьої особи - Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.08.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CM-SME-A02/041/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 172000 доларів США (а.с. 5-9).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № РМ-SME-A02/041/2008, предметом якого офіс (приміщення № з 22-1 по 22-6) /літера А-5/, загальною площею 60,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

На підставі цього договору іпотеки відомості про заборону відчуження предмета іпотеки були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а. с. 12-13).

05 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» як продавцем та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким продавець продає (переуступає) покупцю право на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (в тому числі договір з ОСОБА_1), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду (а. с. 26-34).

12 квітня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фактором та ПАТ «ОТП Банк» як клієнтом було укладено договір відступлення права вимоги, за яким клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договором іпотеки № РМ-SМЕ А02/041/2008 від 17 квітня 2008 року, включаючи, але не обмежуючись, право звертати стягнення на заставлене майно (а. с. 24-25).

На підставі цього договору відомості про обтяження предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек (а. с. 12-13).

Таким чином, до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в установленому законом порядку перейшли всі права кредитора за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2010 року за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 . про стягнення заборгованості за кредитним договором з останньої на користь ПАТ «ОТП Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 1568568,22 грн., а також судовий збір в сумі 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

16.06.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на підстав вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-8307/10, який находиться на примусовому виконанні в провадженні Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. (а.с. 16).

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 17 червня 2014 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (крім торгових приміщень, розташованих у смт. Іваничі) у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 15 травня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 156 369,52 грн. боргу та судових витрат (а. с. 14).

На підставі цієї постанови відомості про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 16 травня 2016 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 за зведеним виконавчим провадженням про стягнення боргів на загальну суму 1 899 833,51 грн. (а. с. 15).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Тобто законом встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) і ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 6.4.1 укладеного між сторонами договору іпотеки від 17 квітня 2008 року передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України. Отже, в іпотечному договорі міститься застереження про позасудовий спосіб захисту інтересів іпотекодержателя шляхом надання йому права продажу предмета іпотеки.

Судом також встановлено, що сторони дійшли згоди щодо реалізації заставного майна у згаданий спосіб та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується фактом визнання відповідачем позову. Однак наявність арешту на спірне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню.

В інший спосіб, крім пред'явлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на продаж спірного майна.

Такий спосіб захисту права кредитора, який є іпотекодержателем, передбачений ч. 4 ст. 54 закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За таких обставин вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звільнення з-під арешту спірного майна, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», ст. 391, 589, 591 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Перший відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: офіс (приміщення №№ з 22-1 по 22-6) /літер А-5/, загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яке були накладені арешти на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 36302944 від 17.06.2014 року, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Онуфрійчук Ю.В. (номер запису обтяження 6052093); постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ЗВП № 38045575 від 16.05.2016 року, заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мондровського М.М.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська