Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скарга ОСОБА_3, подану його представником - адвокатом Печончиком Олександром Володимировичем на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в сумі 10 950 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а також понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн..

Вважаючи рішення суду формальним, поверховим та неправосудним, таким, що ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, представник ОСОБА_3 - адвокат Печончик О.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що місцевий суд не врахував положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не визначив фактичного розміру завданої шкоди майну, не встановив обсягу робіт і затрат для відновлення стану пошкоджених речей, а також не з'ясував питання можливості подальшої експлуатації телевізора, мультиварки та дверей за їх призначенням та не обговорив питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, хоча був зобов'язаний це зробити. Натомість суд, всупереч закону, стягнув кошти як майнову шкоду та одночасно залишив вказане майно позивачу. Зауважує, що позивачка, порушуючи житлові права відповідача, вселила у їх спільне житло сторонню особу - свого співмешканця. Суд також не дав належної оцінки рішенню Володимирецького районного суд від 25.07.2016р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, взявши до уваги лише сам факт притягнення особи, але не ідентифікувавши при цьому майна, про пошкодження якого вказувала позивачка. Заперечує як доказ задоволення позову акт МППФ «Інтертех» від 02.08.2016р.,оскільки він складений особами, що не є експертами, містить просто констатацію неробочого стану товарів, а не характер пошкоджень, до того ж сам документ складений без участі відповідача. Не погоджується із фактом заподіяння моральної шкоди позивачці, вважає її необґрунтованою, а також вказує на непідтвердженість жодними

__________________________________________________________________________Справа № 556/1592/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Іванків О.В.

Провадження № 22-ц 787/922/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

доказами фізичних страждань позивачки. Стверджує, що суд без жодних мотивувань погодився із поясненнями позивачки щодо розміру шкоди, при цьому так само без всяких обґрунтувань відхиливши заперечення відповідача з цього приводу. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є брат та сестра, проживають у житловому будинку, що належав їх покійним батькам.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_3 17 липня 2016 року пошкодив належне їй майно, а саме: телевізор, мультиварку та міжкімнатні двері, чим завдав матеріальну шкоду на суму 10 950 грн.. Окрім цього, фактом пошкодження майна їй спричинено моральну шкоду, яку позивачка оцінила в сумі 5000 грн..

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався передбаченим законом обов'язком особи відшкодувати в повному обсязі шкоду, завдану нею майну фізичної або юридичної особи, та виходив з того, що факт пошкодження майна позивачки підтверджується постановою Володимирецького районного суду від 25.07.2016 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, актом МППФ «Інтертех» про технічний стан матеріальних цінностей, довідкою про вартість дверей.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

1) неправомірність поведінки особи; 2) наявність шкоди, яка виявляється у втраті або пошкодженні майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; 4) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст.1166 ЦК України).

Диспозиція наведеної норми у взаємозв'язку зі ст. 60 ЦПК України покладає на позивача обов'язок довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Постановою Володимирецького районного суду від 25.07.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт, за те, що він 17 липня 2016 о 23 годині, за місцем проживання в в АДРЕСА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, висловлювався в адресу своєї сестри ОСОБА_2 нецензурними словами, виганяв з будинку, пошкодив побутову техніку та двері. В своїх письмових поясненнях та під час судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнав себе винним та підтвердив фактичні обставини справи.

Із постанови Володимирецького районного суду від 25.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Таким чином, зазначена постанова вказує лише на факт вчинення ОСОБА_3 насильства в сім"ї при встановлених у постанові обставинах, проте не є безспірним доказом, що саме його діями була завдана майнова шкода позивачці ОСОБА_2 та не визначає розміру шкоди.

Не можуть слугувати належними та допустимими доказами для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 довідка ФОП про вартість дверей марки ОМИС та довідка складена комісією і затверджена печаткою малого приватного підприємства "ІНТЕР ТЕХ", оскільки такими доказами не підтверджуються обставини, які давали б можливість застосувати до даних правовідносин норми ст. 1166 ЦК України.

Матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів наявності причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та завданою матеріальною шкодою майну, котрий є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

За тих обставин, що відповідач заперечує пошкодження майна, вказаного позивачкою, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанціїї про доведеність позовних вимог.

Як видно із довідки ФОП-ОСОБА_8 за вих.№1 від 18.07.2016 року даний документ містить дані про вартість дверей марки ОМИС, модель Фієста вільха 900, що не є доказом про факт пошкодження дверей, належних позивачці, неправомірними діями відповідача та який розмір шкоди завдано.(а.с.6).

Не підтверджує розмір шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою і довідка № 17 від 2 серпня 2016 року, складена комісією і затверджена печаткою малого приватного підприємства "ІНТЕР ТЕХ".

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони також не підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуючись на тому, що моральні страждання позивачки пов'язані із пошкодженням її майна, мають похідний характер від вимоги про стягнення матеріальної ,шкоди, яка судом відхилена.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - адвокатом Печончиком Олександром Володимировичем задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Хилевич С.В.

Шимків С.С.