Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7159/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

16 серпня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «ОТП Банк» 15 грудня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 14 березня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D00/17/2006, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15 000 доларів США, але відповідач станом на 26 жовтня 2016 року має заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 12121,59 доларів США та 2549,53 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2006 року в розмірі 12121,59 доларів США заборгованості по платі кредиту та 2549,53 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, будучи повідомлений про час та місце судового розгляду, звертався до суду з заявами про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду первинних документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі, зазначеному в кредитному договорі, з розрахунком заборгованості не погоджуються, вважають, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 березня 2006 року між Акціонерним Комерційним Банком «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D00/17/2006, відповідно до умов якого банківська установа надає відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 15000 доларів США з цільовим призначенням купівля нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту 14 березня 2026 року з відсотковою ставкою 6,50 % річних.

Факт укладення кредитного договору та виникнення між сторонами правовідносин з укладення договору не спростовано відповідачем в судовому засідання та підтверджено дослідженими в справі доказами.

Також як встановлено судом, банк свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 15000 доларів США.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростовано та підтверджено тією обставиною, що ОСОБА_1 частково виконувалися зобовязання по поверненню кредитних коштів та укладалися додаткові угоди.

Надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту саме в іноземній валюті в повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність».

При цьому суд виходить з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Також судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТБ Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного Комерційного Банку «Райффайзенбанк Україна».

15 вересня 2014 року між сторонами по справі було досягнуто згоди та між ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-D00/17/2006 від 14 березня 2006 року, за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, в тому числі на період з 15 вересня 2014 року до 13 березня 2015 року визначили фіксовану проценту ставку 9,50 %, на період з 14 березня 2015 року плаваючу процентну ставку та фіксований процент, а також виклали графік платежів в новій редакції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свого обовязку належним чином не виконував, у встановлені договором строки, враховуючи також і умови додаткової угоди та графік погашення платежів, грошові кошти не сплачував.

Разом з тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Позивач ПАТ «ОТП Банк», використовуючи на власний розсуд надані йому диспозитивні права, звертаючись до відповідача з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування своїх позовних вимог надав лише довідку про наявність відповідної суми боргу, але будь-який розрахунок наявності відповідної суми заборгованості позивачем суду надано не було.

Надана позивачем до суду інформація про наявність розміру заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2006 року (а.с. 4) за своїм змістом та суттю не є розрахунком заборгованості, а лише констатує суму такої заборгованості, визначену позивачем в поданій до суду позовній заяві, тому не може бути судом прийнята до уваги. При цьому матеріали справи не містять жодних розрахунків щодо наявності відповідної суми боргу.

Натомість, судом неодноразово у позивача витребовувалися як окремі документи кредитної справи, так і кредитна справа в цілому.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України місцевий суд розяснив позивачу ПАТ «ОТП банк» наслідки щодо ненадання ним доказів на підтвердження позовних вимог, але відповідні матеріали надані не були.

Натомість, звертаючись до суду з заявами про розгляд справи без участі представника позивача, позивач в поданих до суду заявах стверджував, що зазначені в ухвалах суду документи надати неможливо, вони відсутні в матеріалах кредитної справи (а.с.74, 104, 111, 120, 157).

За нормами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача про розмір заборгованості саме в сумі 12121,59 доларів США заборгованості по платі кредиту та 2549,53 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом не підтверджено жодними доказами, дослідженими судом, є виключно припущенням, не підтверджено ні первинними банківськими документами, ні виписками по рахункам та оспорюється відповідачем.

Відтак, за умови ненадання позивачем доказів на обґрунтування свої позовних вимог, суд, хоча і прийшов до висновку про наявність факту порушення відповідачем зобовязань, які виникли з кредитного договору від 14 березня 2016 року № ML-D00/17/2006, але позбавлений можливості дослідили розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з'ясували період нарахування відсотків та її розмір, а відтак і встановити обсяг зобовязань між сторонами.

На підставі викладеного, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 60 ЦПК України, згідно з якими доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову ПАТ «ОТП Банк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю.

У звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_3

Суддя Н.Л.Яковенко

16.08.2017