Провадження №22-ц/784/1778/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 486/366/17 Головуючий І інстанції - Волкова О.І.
Провадження № 22-ц/784/1778/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря - Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що з 19.07.2004 р. вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 1394,91 грн., яка є її єдиним джерелом доходу. Також зазначила, що проживає вона разом з донькою ОСОБА_2 та малолітніми внуками в одній квартирі, однак родинних стосунків з донькою не підтримує. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання. Частину пенсії вона використовує для сплати комунальних послуг, а решти, яка залишається, їй ледве вистачає на харчування та ліки. Крім того, вона є хворою людиною та має потребу в постійному лікуванні. На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

В судовому засіданні позивачка в усній формі уточнила свої вимоги і просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 700 грн. довічно.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Курахове Мар'їнського району Донецької області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі розміром 100 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2017 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на утримання непрацездатної матері аліментів у розмірі 700 грн. щомісячно, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідачки не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що позивачка ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Мар'їнського районного управління юстиції Донецької області серії НОМЕР_1, та не заперечується сторонами. Позивачка є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію в розмірі 1394,91 грн., що підтверджується довідкою № 756 від 23.03.2017 року.

Також судом було встановлено, що згідно свідоцтв про народження відповідачка має на утриманні неповнолітніх доньок: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідно до довідки про доходи відповідачка працювала у ПП «Вікторія» швачкою та одержала заробітну плату за період з 01.12.2016 року по 26.05.2017 року 21322,05 грн. З 01 червня 2017 року вона згідно довідки №02-25/688 від 09.06.2017 року перебуває на обліку в Южноукраїнському міському центрі зайнятості як безробітня.

Проаналізувавши дані обставини, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 202 та 205 СК України, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на утримання матері аліментів в розмірі 100 гривень щомісячно, оскільки на думку суду цей розмір аліментів відповідачка спроможна надати непрацездатній матері і це не зачепить її матеріальних інтересів та доходу, буде відповідати принципу справедливості та інтересам сторін.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, та вислухавши пояснення учасників процесу в судовому засідання в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважає, що рішення суду в цілому відповідає обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, виходячи з наступного:

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Потреба в матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримки нормальної життєздатності особи. Представляеться, що при визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід керуватися прожитковим мінімумом, встановленим законом. Тому з урахуванням наведеної в ч.1 ст. 10 СК України вказівки про можливість застосування аналогії закону до сімейних правовідносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід виходити з критеріїв, встановлених в ч.4 ст. 75 СК України. Відповідно до положень ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже і для визначення того, чи потребують батьки матеріальної допомоги та чи мають повнолітні дочка, син можливість надавати допомогу своїм батькам слід виходити з цих же критеріїв.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка за віком є непрацездатною. Дохід позивачки (пенсія) перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, який становив на час звернення її до суду - 1247грн., а з 01.05.2017р. становить 1312грн. Однак, зважаючи на те, що позивачка хворіє, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта з діагнозом ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз ГХ 11ст., ст.2, ризик4.СН 11ст. Хр. Гастродуоденіт, н/ремісія, ДОА колінних суглобів НФД 1ёст. ЦД 11тип., стадія компенсації, в зв'язку з чим потребує постійного лікування, суд правомірно визнав її такою, що потребує матеріальної допомоги, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні спору не врахував дані обставини не заслуговують на увагу.

Згідно матеріалів справи, на час звернення позивачки до суду відповідачка дійсно працювала та отримувала заробітну плату. За період з грудня 2016р. по 26.05.2017р. вона отримала зарплату у розмірі 21322,05грн., тобто її дохід в середньому становив 3553 грн. щомісячно. З 01.11.2016р. по 01.07.2017р. їй призначена державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім'ї, а з 01.01.2017р. по 01.07.2017р.- державна соціальна допомога одиноким матерям. З 01 червня 2017р. вона перебуває на обліку як безробітна в Южноукраїнському МЦЗ, однак, ніяких виплат не отримує. Знаходиться на обліку у лікаря інфекціоніста.

Враховуючи зазначені вище обставини по справі в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що не зважаючи на відсутність достатньої кількості безспірних та належних доказів того, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, але оскільки вона не заперечує надавати позивачці допомогу у розмірі 100 грн. щомісячно, про що свідчить те, що вона не оскаржила рішення суду в установленому законом порядку, колегія суддів вважає, що суд правильно визначив розмір аліментів, які повинна сплачувати відповідачка на користь позивачки на її утримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира, в якій проживає позивачка приватизована як на її ім'я, так і на ім'я відповідачки та її дітей, а також на те, що відповідачка не приймає участі в оплаті за комунальні платежі, в зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги, так як позивачці не вистачає коштів з пенсії на ці витрати, не впливає на розмір аліментів, які повинна сплачувати відповідачка на утримання позивачки, так як для вирішення питання про оплату комунальних послуг є інший передбачений законом спосіб захисту своїх прав позивачки, а саме шляхом звернення до суду з позовом про стягнення сплачених коштів із співвласника квартири.

Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, в а також з урахуванням можливості одержання утримання від інших дітей, подружжя, батьків, до яких не пред'явлено позову. Позивачка інших дітей чи чоловіка, батьків не має. Те, що раніше відповідачка відбувала покарання за вироком Южноукраїнського міського суду від 17 травня 2002 року, що позивачка в цей час опіклувалася онуками Катериною та Альоною самостійно, не отримувала аліментів від дочки на їх утримання, що заочним рішенням Южноукраїнського міського суду від 04 квітня 2007 року відповідачку було позбавлено батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7, також не впливає на розмір аліментів, так як на даний час вони є повнолітніми та не перебувають на утриманні відповідачки. Доказів того, що стосовно ще двох дітей, а саме дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 та дочки ОСОБА_6- ІНФОРМАЦІЯ_9, відповідачка позбавлена батьківських прав, суду надано не було.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідачка не займається вихованням, утриманням та доглядом дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 без поважних на те причин, не доведено належними та допустимими доказами. Те, що служба у справах дітей м. Южноукраїнська складала лист в 2012р. про необхідність притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, не є доказом того, що відповідачка і на даний час не піклується про своїх неповнолітніх дітей. Навпаки, із наданих представником відповідачки характеристик на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 випливає, що відповідачка займається їх вихованням. Якщо позивачка вважає, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідачка не надає допомоги на їх утримання, то позивачка має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в установленому законом порядку, а не на своє утримання.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни рішення в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді