АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/6350/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/790/4256/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про спадкове право
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: - Леськів Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який дії в інтересах ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4, на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_3, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Восьма Харківська Державна нотаріальна контора, про зміну черговості одержання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом посилючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8, про що складено відповідний актовий запис № 1090 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина. 10.02.2015 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 115/2015.Заповіту померла не складала. Позивачка ОСОБА_4, яка є рідню тіткою спадкодавця, у встановлений законом строк звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім цього, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори було подано ще й племінником померлої, а саме: ОСОБА_5 та дітьми від першого шлюбу її померлого чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Також, позивач зазначала, що в даному випадку, племінники спадкодавця на підставі ч. 3 ст. 266 ЦК України, є спадкоємцями за законом другої черги за правом представлення, а ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом третьої черги.

Позивач наполягала, що ОСОБА_8 була людиною похилого віку (адже померла вона у віці 66 років), протягом тривалого часу з 2012 року по день смерті тяжко хворіла, перебувала в безпорадному стані, що підтверджується амбулаторною медичною карткою, консультативним висновком поліклініки, висновком міської клінічної лікарні, довідкою Харківської міської лікарні, випискою Харківської міської лікарні № 28 із історії хвороби № 1008, лікарським свідоцтвом про смерть від 19.01.2015 р. Протягом всього життя позивач постійно піклувалася (відвідувала, спілкувалася, надавала поради та консультації, вітала зі святами, прибирала, готувала їжу, супроводжувала до медичних закладів) та матеріально забезпечувала (купувала продукти харчування, ліки) ОСОБА_8, в той самий час, як племінниця померлої - відповідач ОСОБА_5 та діти її померлого раніше чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 взагалі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві. В останній час, у зв'язку із похилим віком, позивач надавала допомогу спадкодавцеві особисто або через своїх рідних.

Позивач просила визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення: ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку із смертю позивачки судом було до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_3, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4, ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового, яким просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4, в повному обсязі, вирішити питання про судові витрати.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що на протязі всього життя позивач самостійно та через свого онука ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_9 постійно надавала допомогу, піклувалася та матеріально забезпечувала ОСОБА_8, в той час як племінниця померлої - відповідач ОСОБА_5 та діти її померлого раніше цивільного чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 взагалі ухилялися від надання необхідної допомоги спадкодавцеві. Вказує, що померла дуже хворіла, їй було важко самостійно пересуватися, не могла самостійно себе обслуговувати. Окрім того, померла ОСОБА_8 багато років ніде не працювала, заробітну платню не отримувала. Навіть її похорон було організовано та матеріально забезпечено родиною ОСОБА_9, що визнається та не спростовується сторонами по справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, про що складено відповідний актовий запис № 1090 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 11 том 1).

До Восьмої державної нотаріальної контори м. Харкова із заявою про прийняття спадщини звернулися позивач ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Заповіту померла ОСОБА_8 не складала.

Спадкоємців першої черги у померлої ОСОБА_8 немає.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_5 є спадкоємцем другої черги, а ОСОБА_4 - спадкоємцем третьої черги після смерті ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спаювання у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, що мітяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом першої інстанції ретельно перевірялися доводи позивача щодо необхідності зміни черговості спадкування і свого підтвердження вони не знайшли.

Надання ОСОБА_4 певної допомоги ОСОБА_8 сам по собі не є підставою для зміни черговості спадкування.

Між тим, даних, що ОСОБА_8 тривалий час перебувала у безпорадному стані позивачем не представлено.

Із медичної документації, що міститься в матеріалах справи вбачається, що у ОСОБА_8 були виявлені декілька хронічних захворювань, а в період з 26.03.2012 по 06.04.2012 спадкодавець знаходилась на стаціонарному лікуванні у міському ревматологічному відділенні Харківської міської лікарні № 28, де отримувала терапевтичну допомогу. Діагноз: ревматоїдний артрит, активність ІІ ступеню, поліартрит з переважною поразкою суглобів кистей, стоп. Супутній діагноз: ІХС, атеросклеротичний аортокардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, аритмія. Загальний стан відносно задовільний.

Сам факт хвороби ОСОБА_8 протягом останніх років життя про перебування її у безпорадному стані протягом всього часу хвороби не свідчить.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_8 потребувала постійного стороннього догляду, не підводилась з ліжка останні 10 днів свого життя.

Перебування у безпорадному стані протягом 10 днів, на думку судової колегії вважати тривалим не можна.

Суд, правильно взяв до уваги, що страждаючи хронічними захворюваннями, ОСОБА_8 їздила до себе на дачу у Садовий кооператив «Хартрон», самостійно зверталась до медичних установ за відповідною медичною допомогою, систематично їздила до Російської Федерації, остання поїздка відбулась у січні 2015 року, власними силами фізично і матеріально підтримувала (забезпечувала) нормальні умови свого життя, не була лежачою хворою, сторонній догляд їй не призначався, у грудні 2010 року оформила субсидію на житлово-комунальні послуги, яку отримувала до моменту смерті.

Докази та обставини, на які представник апелянта посилається в апеляційній скарзі, в тому числі і показання свідків, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом обставин були дотримані норми матеріального і процесуального права, та їм було надано належну правову оцінку.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова