РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017 року Провадження № 2/425/310/17

Справа № 425/982/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, визнання права власності, -

встановив:

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки GEELY MK, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який укладений між позивачем та відповідачем 20.06.2013, а також визнання права власності за позивачем на вказаний автомобіль. Свої вимоги мотивує тим, що позивач придбала у відповідача зазначений автомобіль за 54000 гривень, про що між сторонами 20.06.2013 було укладено договір купівлі-продажу та відповідачем видано позивачу розписку й оформлено довіреність на відчуження автомобіля строком на 1 рік. В строк дії довіреності у позивача не було можливості зняти автомобіль з обліку для його відчуження, а після спливу строку довіреності відповідач посилаючись на зайнятість постійно переносив вирішення питання про оформлення нової довіреності та не відмовлявся від оформлення договору купівлі-продажу. У січні 2017 року зазначений автомобіль та технічний паспорт на нього було вилучено на блокпосту на в'їзді до міста Слов'янська Донецької області невідомими особами у камуфляжній формі, в зв'язку з накладенням арешту на майно відповідача, позивач намагалася з ним зв'язатися, але він не реагує на її телефоні дзвінки, відповідач мешкає зараз в місті Первомайську Луганської області, яке тимчасово не підконтрольне українській владі. В зв'язку з зазначеним, позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 20.06.2013 слід визнати дійсним на підставі ст.ст. 202, 638, 655 ЦК України, в зв'язку з тим , що вони досягли всіх істотних умов цього договору та визнати за нею право власності на цей автомобіль.

В судовому засіданні позивач позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1.

В зв'язку з відсутністю поштового обігу з містом Первомайськ Луганської області, яке перебуває на території тимчасово непідконтрольній українській владі, виклик відповідача в судові засідання було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі».

На запити суду про зареєстроване місце перебування відповідача, Міністерство соціальної політики України, Управління праці та соціального захисту населення повідомили, що інформація про відповідача як про внутрішньо переміщену особу відсутня.

Судом було з'ясовано, що в провадженні Рубіжанського міського суду Луганської області знаходиться кримінальне провадження № 425/1486/17, 1-кп/425/266/17 відносно ОСОБА_2 за ст. 258-3 ч. 1 КК України, запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирався, тому його етапування до суду не здійснюється, на даний час обвинувачений знаходиться у розшуку.

Інших відомостей про місцезнаходження відповідача, його адреси як тимчасово переміщеної особи, відомостей про місце роботи суд не має.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання, що позивач ОСОБА_1 є її рідною сестрою, у 2013 році свідок була присутня при оформленні договору купівлі-продажу автомобіля GEELY між позивачем та незнайомим свідку чоловіком, який був продавцем цього автомобіля. Свідок бачила як її сестра передавала продавцю гроші за автомобіль та після вони разом із позивачем та її чоловіком поїхали додому на придбаному автомобілі, сума продажу автомобіля свідку не відома. Свідку відомо, що приблизно у грудні 2016 року десь на блокпосту автомобіль у сестри забрали та повідомили, що він арештований.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання, що є чоловіком позивача та у 2013 році вони купили автомобіль GEELY у ОСОБА_2 за 54000 гривень, після передачі грошей ОСОБА_2, він оформив на позивача довіреність на один рік, написав розписку та оформив договір купівлі-продажу. Після придбання автомобіля за його кермом їздив свідок та їх з позивачем син, автомобіль не переоформили одразу з причини відсутності грошей на це, також хворів відповідач. Свідку відомо, що 06.01.2017 його дружина та син поїхали до міста Харкова на автомобілі та на посту ДАІ їх зупинили та забрали автомобіль на штраф майданчик разом з документами, оскільки він перебував у розшуку та був арештований. В правоохоронні органи з питання вилучення автомобіля свідок та його дружина не зверталися.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2013 ОСОБА_2 видав довіреність на ім'я ОСОБА_1 на представництво у будь-яких органах з питання зняття з обліку та постановки на облік автомобіля, вирішення будь-яких питань щодо користування та розпорядження належного відповідачу автомобіля марки GEЕLY, моделі JL7162, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі VIN - НОМЕР_2, сірого кольору. Ця довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Луганської області Золотарьовою М.П. 20.06.2013 за реєстром 807 (а.с. 11, 12).

Позивачем до справи надано оригінал договору купівлі-продажу від 20.06.2013, укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1, згідно якого продавець продав покупцю належний йому автомобіль GEELY MK, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2010, № двигуна НОМЕР_3, № кузова VIN - НОМЕР_2, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4, видане МРЕВ ДАІ м. Первомайська 23.04.2010, вартістю 54000 гривень (а.с 54).

Згідно оригінала розписки від 20.06.2013 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 54000 гривень - оплату за проданий автомобіль GEELY MK, держномер НОМЕР_1 (а.с. 55).

Згідно листів Регіонального сервісного центру в Луганській області Міністерства внутрішніх справ України автомобіль GEЕLY JL7162, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за громадянином ОСОБА_2. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області накладене обмеження «Арешт та/або заборона відчуження» у кримінальному провадженні № 1-кс/428/5609/2015 за клопотанням слідчого 2-го відділення СВ УСБУ в Луганській області Баранова О.С. та 23.04.2010 - обмеження «Заборона відчуження» ПАТ «Плюс-Банк» (а.с. 71, 72).

Згідно копії ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.10.2015, яка наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, накладено арешт на рухоме майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_2, а саме: на автомобіль марки GEЕLY JL 7162, д.н. НОМЕР_1, заборонивши його відчуження (а.с. 50-52).

Звернувшись з цим позовом до суду позивач заявляє вимогу про визнання договору купівлі-продажу від 20.06.2013 дійсним, а також визнання за нею права власності на спірний автомобіль, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона придбала вказаний автомобіль у відповідача та сплатила останньому 54000 гривень, що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу від 20.06.2013, відповідною розпискою і копією довіреності. Також сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, що була дійсною на час виникнення спірних правовідносин 20.06.2013), власники транспортних засобів, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371) затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, яким встановлено єдину на території України зазначену процедуру державної реєстрації автомобілів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Згідно пунктів 7, 8 зазначеного Порядку, зокрема, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів, виданий підприємством-виробником; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.

В ході розгляду справи судом встановлено, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, в зв'язку з відчуженням позивачу ОСОБА_1 та залишається зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_2 на час ухвалення рішення. Позивач не надала суду жодного документу, який підтверджує правомірність придбання нею автомобіля, також позивач не зареєструвала автомобіль протягом десяти діб після його придбання.

Отже, суд вважає, що сторонами справи було порушено порядок купівлі-продажу автомобіля та його подальшої реєстрації, який передбачений діючим законодавством, тому суд відхиляє доводи позивача про досягнення між нею та відповідачем всіх істотних умов договору та виникнення у неї фактично права власності на автомобіль 20.06.2013.

Суд вважає, що немає підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 20.06.2013 дійсним, в зв'язку з таким.

Договір купівлі-продажу автомобіля згідно вимог ст. 208 ЦК України укладається в письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Отже, за нормами Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а за ст. 220 ЦК України в судовому порядку можна визнати дійсним лише договір, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 20.06.2013.

В частині позовних вимог про визнання права власності на автомобіль за позивачем, суд дійшов висновку про їх відмову, в зв'язку з таким.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, умовами пред'явлення такого позову є наявність у особи права власності на майно; оспорювання чи невизнання цього права іншою особою; втрата правовстановлюючого документу.

В цій справі наявні докази про право власності на спірний автомобіль у відповідача ОСОБА_2, доказів про існування права власності на транспортний засіб у позивача справа не містить, тому суд відмовляє ОСОБА_1 у вимогах про визнання права власності на автомобіль.

При цьому, суд звертає увагу, що у справі відсутні докази того, що позивач з моменту отримання від відповідача довіреності 20.06.2013 намагалася переоформити спірний автомобіль на своє ім'я, на ім'я своїх членів сім'ї чи інших осіб в належний спосіб через зняття автомобіля з обліку та оформленням документів з наступною реєстрацією автомобіля. Звернення позивача до суду відбулося лише після вилучення у неї автомобіля у січні 2017 року, в зв'язку з його арештом за ухвалою слідчого судді від 29.10.2015.

Суд не приймає показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як доказ в підтвердження обставин укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивача з відповідачем та сплати нею грошей за автомобіль, оскільки обставини вчинення правочину та факт його вчинення не можуть доводитися свідченнями свідків, також і виконання зобов'язань, що виникли з правочину не можуть доказуватись показаннями свідків.

Інші доводи позивача щодо відсутності у неї коштів, наявності у неї хвороби, потреба в оплаті за навчання сина тощо, не приймаються судом до уваги, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування у цій справі.

Підсумовуючи наведене, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на автомобіль безпідставним, а тому відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, визнання права власності - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова