Справа № 188/1046/17
Провадження № 2-о/188/34/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Курочкіної О.М. секретар судового засідання Лукіна Л.Г.

за участю:

заявник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу в окремому провадженні за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, зацікавлена особа Петропавлівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2.

В обґрунтування заяви зазначила , що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у віці 75 років, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Макіївка Донецької області, померла її мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася с. Лозівське Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрована за постійним місцем проживання АДРЕСА_1 в результаті інтоксикації, раку нижньої долі лівого легкого з метастазами засвідченого лікарем - патологоанатомом міського патологоанатомічного бюро м. Макіївка Донецької області ОСОБА_3, що підтверджується дублікатом лікарського свідоцтва про смерть № 143 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року виданим міським патологоанатомічним бюро м. Макіївки розташованого по вул. Ферганській, 20, та захоронена на кладовищі ДП «Ритуал» «МККП», що підтверджується договором № 453 від 01.04.2017 року.

З цим лікарським свідоцтвом про смерть позивачка звернулась до Петропавлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції в Дніпропетровській області щодо реєстрації смерті матері ОСОБА_2 , але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих на тимчасово окупованій території Україні, їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері через те, що нею для підтвердження факту смерті пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про порядок впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024., що підтверджується відмовою у проведені державної реєстрації смерті № 1457/14.39-137 від 10.08.2017 року і відповідно їй було рекомендовано звернутися до суду, оскільки наданий нею документ не визнається таким, на підставі якого проводиться державна реєстрація смерті, а у зв'язку із відсутністю належного первинного медичного свідоцтва про смерть у проведенні державної реєстрації смерті відмовлено.

Заявник просить встановити факт смерті померлої матері.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала в повному об'ємі і просить суд встановити зазначений факт, пояснила , що свідоцтво їй необхідно для отримання соціальних виплат на заховання, факт смерті зареєстровано на тимчасово окупованій території Україні за місцем смерті її матері, матеріальна допомога отримана на підставі отриманого свідоцтва мінімальна .

Представник зацікавленої особи в судове засідання надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення заяви не заперечує.

Вислухавши заявницю , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги, викладені в заяві, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до листа ВССУ " Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ,

документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Крім того, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на 4 території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Але заявницею не надано оригінал медичного свідоцтва про смерть № 143 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, виданого міським патологоанотомічним бюро м. Макіївки.

Суд бере до уваги, що заявниця в заяві зазначає, що зверталась до відділу РАЦС для реєстрації факту смерті з дублікатом лікарського свідоцтва про смерть, до суду заявницею надано копію.

Нормами ЦПК України не передбачено механізму в рамках позовного або окремого провадження для перевірки судом факту наявності тотожної справи на розгляді в цьому або іншому суді для запобігання випадкам розгляду і вирішення тотожних цивільних справ, але суд бере до уваги, що підставою для реєстрації фактів народження і фактів смерті у відділах реєстрації актів громадянського стану відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану " є документ, тобто медичне свідоцтво про смерть, а не його копія або дублікат.

Суд не бере до уваги свідоцтво про реєстрацію смерті, видане на тимчасово окупованій території м. Макіївки Донецької області та оригінал договору №453 від 01.04.2017 року про надання ритуальних послуг.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заявницею не надано належних документів для встановлення факту смерті ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.60-64, 212,226 п.6 ст.256-259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, зацікавлена особа Петропавлівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили негайно.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Курочкіна