АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 662/1922/15-ц Головуючий у І інстанції Тимченко О.В.
Номер провадження 22-ц/791/1456/17 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Склярської І.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

у жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в остаточних вимогах якого посилалася на те, що 22 лютого 2007 року вона внесла на депозит до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 20000 гривень під 10 % річних строком на шість місяців, вказані кошти було викрадено працівниками відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5, даний факт було встановлено вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 серпня 2013 року за її позовом у іншій справі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2013 року, з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди за даним фактом вже було стягнуто 20000 гривень, вказані кошти позивачка отримала у грудні 2013 року, вважаючи, що цим рішенням майнова шкода була відшкодована частково, оскільки з лютого 2007 року по грудень 2013 року національна валюта України значно знецінилась внаслідок інфляції, на підставі ч. 2 ст. 1192 ЦК України у позові просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування збитків від знецінення національної валюти 16470 гривень.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 16470 гривень завданої матеріальної шкоди та 500 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, на корись держави судовий збір 487,2 гривні.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки питання відшкодування шкоди у даних правовідносинах вже було вирішене рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 серпня 2013 року, яке добровільно виконане відповідачем, у даній справі необхідно було закрити провадження, судом першої інстанції вдруге було визначено розмір матеріальної шкоди 16470 гривень, який відрізняється від розміру в 20000 гривень, визначений вироком суду від 12 березня 2012 року, судом першої інстанції незаконно стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу 500 гривень, оскільки угодою про представництво позивачки з адвокатом ОСОБА_6 порядок гонорару не визначено і сама сума гонорару вказується в додатку, який відсутній в матеріалах справи, суд першої інстанції не врахував пропуск позивачкою строку позовної давності, так як вирок суду від 12 березня 2012 року вступив в законну силу 03 жовтня 2012 року, з цього часу почався перебіг строку позовної давності, позивачка звернулася з даним позовом до суду тільки 23 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник відповідача ОСОБА_7 наполягав на вимогах скарги, додатково пояснив, що вирок стосовно позивачки набув чинності після його першого перегляду апеляційним судом 03 жовтня 2012 року, його апеляційний перегляд 22 липня 2014 року не стосувався прав та обов'язків позивачки, в запереченнях на апеляційну скаргу було заявлено про застосування строку позовної давності.

Представник позивачки ОСОБА_6 щодо вимог скарги заперечував, вважав, що відповідач може заявляти про застосування строку позовної давності лише у випадку визнання обґрунтованими позовних вимог, чого ним здійснено не було, дійсно вирок стосовно прав та обов'язків позивачки набрав чинності 03 жовтня 2012 року, формально строк давності нею пропущено, проте у такому випадку він просить поновити його у зв'язку з правовою необізнаністю позивачки, згідний із зменшенням заявленої до стягнення суми на 600 гривень, які його довірителька отримала під видом процентів від працівника відповідача.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який стосовно прав та обов'язків позивачки набув чинності 03 жовтня 2012 року, встановлено, що 22 лютого 2007 року працівниками відповідача було прийнято від позивачки 20000 гривень для зарахування на її рахунок, проте вказані кошти були викрадені ними, чим ОСОБА_4 завдано шкоди, питання про її відшкодування вказаним вироком не вирішувалося.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області у іншій справі від 22 серпня 2013 року з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 стягнуто 20000 гривень у відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за вказаних у даному позові обставин, на виконання рішення суду платіжним дорученням від 13 грудня 2013 року № 8698 відповідач перерахував позивачці грошові кошти в сумі 20000 гривень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, за положеннями ст. ст. 22, 1192 цього Кодексу збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки з поверненням позивачці лише викраденої суми коштів завдана їй матеріальна шкода не була відшкодована у повному обсязі, так як не були відшкодовані збитки від інфляції у відповідному розмірі, з яких належало вирахувати 600 гривень, сплачені позивачці працівником банку під видом процентів за вкладом, такий висновок відповідає приведеним нормам матеріального права та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Разом з тим судом першої інстанції не було зважено на заяву відповідача про застосування строку позовної давності у порядку, визначеному ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України, який позивачкою було пропущено без поважних причин, оскільки право на звернення з відповідним позовом до суду у неї виникло з 03 жовтня 2012 року - дня набуття чинності вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, з першим позовом про стягнення внесених 20000 гривень позивачка звернулася в межах строку позовної давності 01 серпня 2013 року, у даному позові нею зазначено про те, що вона бажає стягнути лише внесену суму 20000 гривень і не претендує на притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошового зобов'язання та відшкодування збитків з розумінням того, що відповідач теж постраждав від злочинних дій своїх працівників, таким чином позивачка свідомо розпорядилася своїм правом на подання позову про відшкодування збитків у 2013 році, у даній справі звернулася з позовом до суду 26 жовтня 2015 року, з пропуском строку позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

За приведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати, у задоволенні позову відмовити.

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська