Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства (далі ПАТ) «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ПАТ «Брокбізнесбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду від 14 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між Акціонерним товариством (далі АТ) «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 536/07, за яким позивач отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 45 000 доларів США під 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 22 серпня 2012 року.

01 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 536/07 від 23 серпня 2007 року, якою було підвищено відсоткову ставку до 15 % річних.

Також 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 536/07, за яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором усім своїм майном в тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність боржника і поручителя перед кредитором є солідарною.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором у повному обсязі.

Натомість позичальник протягом дії кредитного договору взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала та прострочила виконання зобовязань по сплаті процентів.

Станом на 05 жовтня 2016 року в ОСОБА_4 виникла заборгованість перед ПАТ «Брокбізнесбанк» на загальну суму 57 315,55 грн., яка складається з 1273,39 доларів США, що еквівалентно 32 935,49 грн., заборгованості по кредиту, 36,25 доларів США, що еквівалентно 937,59 грн., заборгованості за процентами, 665,95 доларів США, що еквівалентно 17 224,41 грн., пені за прострочення сплати кредиту, 46,16 доларів США, що еквівалентно 1 193,90 грн., пені за прострочення сплати процентів, 183,63 доларів США, що еквівалентно 4 904,67 грн. 67 коп. 3 % річних згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобовязання), 4,62 доларів США, що еквівалентно 119,49 грн. 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені проценти).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 червня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 536/07, за яким позичальнику надано кредит на споживчі потреби в сумі 45 000 доларів США під 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 22 серпня 2012 року (п. 1.1. договору) (а. с. 6 - 10).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно з графіком, наведеним у додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 1.1. цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році.

У пункті 2.7. кредитного договору сторони визначили, що в першу чергу погашається прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в другу чергу погашається строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в третю чергу погашаються прострочена заборгованість за кредитом, в четверту погашається строкова заборгованість за кредитом, в пяту чергу погашається заборгованість по сплаті комісій, в шосту чергу погашаються нараховані штрафні санкції, в сьому чергу погашаються інші витрати банку. Крім того визначено, що банк може змінити порядок погашення заборгованості на власний розсуд.

Згідно з п. 7.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків погашення процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки, що визначається відповідно до п. 1.1. цього договору, від суми простроченої заборгованості.

01 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 536/07 від 23 серпня 2007 року, якою підвищено відсоткову ставку до 15 % річних (а. с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за вищевказаним кредитним договором 23 серпня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 536/07, за яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору всім своїм майном у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність боржника і поручителя перед кредитором є солідарною (а. с. 16-17).

Відмовляючи в задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинена.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно з розясненнями, даними у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосуваннями судами законодавства при вирішенні справ, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пунктами 3.1. та 3.2. укладеного між сторонами договору поруки від 23 серпня 2008 року передбачено, що цей договір діє з моменту його підписання і до повного його виконання сторонами. Порука припиняється у звязку з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя (а. с. 16-17).

Отже в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова цього договору про його дію до повного виконання сторонами своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Як зазначалося вище, предявлення вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки. І право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняється, а це означає, що жодних дій по реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Тому навіть якщо в межах строку дії договору поруки була предявлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припиняється матеріальне право.

Оскільки банк та поручитель ОСОБА_1 самостійно визначили у договорі, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку зобовязання не предявить позову до поручителя, враховуючи, що відповідно до пункту 1.1. кредитного договору строк користування кредитом був встановлений до 22 серпня 2012 року, а банк звернувся з позовом до поручителя лише 22 грудня 2016 року, тобто після припинення поруки, наведені обставини є підставою для відмови у позові до поручителя.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові до відповідача ОСОБА_1

Разом з тим, висновок суду про відмову в позові до позичальника ОСОБА_4 у звязку з пропуском позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 неналежним чином виконувала взяті на себе зобовязання, в звязку з чим у неї станом на 05 жовтня 2016 року утворилася заборгованість перед ПАТ «Брокбізнесбанк» на загальну суму 57 315,55 грн., яка складається з 1 273,39 доларів США, що еквівалентно 32 935,49 грн., заборгованості по кредиту, 36,25 доларів США, що еквівалентно 937,59 грн., заборгованості за процентами, 665,95 доларів США, що еквівалентно 17 224,41 грн., пені за прострочення сплати кредиту, 46,16 доларів США, що еквівалентно 1 193,90 грн., пені за прострочення сплати процентів, 183,63 доларів США, що еквівалентно 4 904,67 грн. 67 коп. 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобовязання), 4,62 доларів США, що еквівалентно 119,49 грн. 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені проценти).

Наявність вказаної заборгованості за кредитним договором та її розмір підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 20-26).

Заперечень щодо правильності проведеного банком розрахунку заборгованості як в цілому, так і по кожному з її складових, відповідачі суду не надали.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Застосовуючи до вимог банку позовну давність, про застосування якої під час розгляду справи заявили відповідачі, і відмовляючи у звязку з цим у позові, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором передбачено повернення позичальником отриманих ним коштів 22 серпня 2012 року, останній платіж в межах позовної давності відбувся 17 липня 2013 року, а банк звернувся до суду з даним позовом 22 грудня 2016 року, тобто з пропуском трирічної давності для основної вимоги та річної позовної давності для неустойки.

Однак при цьому судом не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з п. 8.6. кредитного договору сторони домовилися, що строк позовної давності за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років (а. с. 9).

Отже сторони в передбаченій законом письмовій формі уклали договір про збільшення позовної давності до 10 років.

Банк звернувся до суду з даним позовом у грудні 2016 року, тобто в межах встановленої п. 8.6. кредитного договору позовної давності.

Тому вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до позичальника ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

У звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог банку до ОСОБА_4, оскаржуване рішення в означеній частині слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь банку, колегія суддів виходить з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 20-26), який відповідачами не оспорений і не спростований, та враховує той факт, що після предявлення банком даного позову до суду ОСОБА_4 згідно з квитанцією № 1 від 22 березня 2017 року сплатила 1 310 доларів США, що еквівалентно 35 174,89 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 536/07 від 23 серпня 2007 року (а. с. 93).

Приймаючи до уваги встановлену вищенаведеним пунктом 2.7. кредитного договору черговість погашення заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що сплачена відповідачем 22 березня 2017 року сума покрила її заборгованість за кредитом в розмірі 1 273,39 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 36,25 доларів США, всього 1309,64 доларів США.

Невиконаними залишилися вимоги банку про стягнення пені та 3 % річних.

0,36 доларів США зі сплачених ОСОБА_4 22 березня 2017 року 1 310 доларів США, які перевищують розмір заборгованості за кредитом та за процентами (13101309,64) слід зарахувати на погашення заборгованості за пенею за прострочення сплати кредиту.

Таким чином, на час розгляду даної справи апеляційним судом заборгованість ОСОБА_4 перед банком складається з: 665,59 (665,95- 0,36) доларів США пені за прострочення сплати кредиту, 46,16 доларів США пені за прострочення сплати процентів, 183,63 доларів США 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобовязання), 4,62 доларів США 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені проценти), а всього 900,00 доларів США (665,59+46,16+183,63+4,62).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 та ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Виходячи з викладеного, вказана заборгованість ОСОБА_4 в сумі 900 доларів США підлягає стягненню з неї на користь банку у гривнях за офіційним курсом зазначеної валюти.

Згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 17 серпня 2017 року (день ухвалення даного рішення) 100 доларів США відповідає 2 557 грн., звідси 900 доларів США 23013 грн., а складові вказаної заборгованості: 17 019,14 грн. (еквівалент 665,59 доларів США) пеня за прострочення сплати кредиту, 1 180,31 грн. (еквівалент 46,16 доларів США) пеня за прострочення сплати процентів, 4695,42 грн. (еквівалент 183,63 доларів США) 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобовязання), 118,13 грн. (еквівалент 4,62 доларів США) 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені проценти).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України у разі задоволення відповідачем вимог позивача після предявлення позову, всі понесені позивачем судові витрати за його заявою стягуються з відповідача.

У даному випадку часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором мало місце після предявлення позову. Як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі банк просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. Тому до стягнення підлягає вся сума витрат позивача на оплату судового збору.

За подання позовної заяви банк сплатив судовий збір в розмірі 1 378 грн. (а. с. 1), а за подання апеляційної скарги 1 515,80 грн. (а. с. 105), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 14 червня 2017 року в даній справі в частині відмови в позові ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 536/07 від 23 серпня 2007 року в сумі 23 013 (двадцять три тисячі тринадцять) грн., яка складається з: 17 019 (сімнадцяти тисяч девятнадцяти) грн. 14 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 1 180 (однієї тисячі ста вісімдесяти) грн. 31 коп. пені за прострочення сплати процентів, 4 695 (чотирьох тисяч шістсот девяноста пяти) грн. 42 коп. 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобовязання), 118 (ста вісімнадцяти) грн. 13 коп. 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені проценти).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення в частині відмови в позові ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 515 (одна тисяча пятсот пятнадцять) грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді