АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1079/17 Головуючий у першій інстанції Сіянко В.М.
Єдиний унікальний номер справи: 654/3411/16ц Доповідач Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Фурман Т.Г.,

Склярської І.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - служба у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком

ВСТАНОВИЛА:

04.11.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила та просила зобов'язати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення її разом з дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_7 до будинку та передати їй ключі від нього.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначала, що вона перебуваючи у шлюбі з сином відповідачки, ОСОБА_5 разом з ним будували та проживали в зазначеному будинку, після розірвання шлюбу 20.11.2015 року вона з двома дітьми продовжувала проживати в будинку, однак на початку грудня 2015 року не змогла зайти до нього, бо відповідач змінив вхідні замки на дверях та не пускає її з дітьми додому.

Посилаючись на те, що припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

03.01.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 що підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, виданого відповідно до рішення виконкому Новозбур'ївської сільської ради від 27.09.2006 року №94.

У будинку з її дозволу була зареєстрована та проживала її колишня невістка ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх діти. Позивачка виїхала з будинку з власного бажання, яке було зумовлено припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_5, забрала всі свої речі і не проживає у будинку більше року, однак добровільно з реєстрації місця проживання не знімається, що перешкоджає їй, як власнику будинку вільно розпоряджатися своєю власністю та змушує нести додаткові витрати, пов'язані зі сплатою комунальних платежів.

Відповідач зазначала, що ніколи разом з позивачкою не проживала, спільного господарства не вела, а тому посилання позивача на те, що вона є членом її сім'ї безпідставні.

Посилаючись на викладені обставини просила суд задовольнити її зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 лютого 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено повністю. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В обгрунтування скарги посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що вибуття її із спірного будинку та тимчасове проживання у своєї матері в с. Гола Пристань було зумовлено виключно тією обставиною, що про це її попросив чоловік, оскільки дитина навчалась в м. Гола Пристань, і возити її кожного ранку до школи автомобілем було матеріально обтяжливо.

Крім того, суд не звернув уваги, що вона вклала більшість своїх власних коштів у спірний будинок, однак не має права власності на нього.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримали з підстав викладених в скарзі.

Представник відповідачів, адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що твердження позивача про те, що вона є членом сім'ї власника житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за іншою адресою. Вона ніколи не проживала та не була зареєстрована разом з позивачкою у спірному житловому будинку і не вела з нею спільного господарства, а тому ОСОБА_3 не є та ніколи не була членом сім'ї ОСОБА_4. Пояснив, що син ОСОБА_4 - ОСОБА_5перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, у зв'язку з чим остання була вселена до належного ОСОБА_4 житлового будинку, з якого вибула добровільно та проживає у своєї матері разом з дітьми.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст.10,60 ЦПК України обов'язок щодо доведення тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на сторони по справі.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 18.12.2012 року є ОСОБА_4.

На час розгляду справи ОСОБА_3 зареєстрована в спірному будинку як дружина ОСОБА_5 - сина ОСОБА_4 (а.с.35).

20 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 розірвано.

Позивач разом з дітьми в 2015 році виїхала із спірного будинку до своєї матері в м. Гола Пристань Херсонської області, де вони проживають і на момент подачі позову.

Із довідок про склад сім'ї ОСОБА_5 від 20.12.2011 року № 2537, від 13.-6.2012 року №1378, від 20.09.2017 року №1100, від 25.11.2010 року №2892 вбачається, що до складу його сім'ї входять: ОСОБА_10 - дружина, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - діти (а.с.51-57).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з вимогою усунити їй перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення її та дітей до будинку, покликалася як на підставу своїх вимог на той факт, що вона є колишнім членом сім'ї власника будинку, а тому має право користуватись цим житлом і після припинення сімейних відносин згідно з ч.4 ст.156 Житлового Кодексу України.

Однак, жодного доказу на підтвердження зазначених обставин суду не надала.

Не оспорювала в судовому засіданні того факту, що власник житлового будинку, ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за іншою адресою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правових підстав для вселення позивача до спірного житлового будинку не має, оскільки позивач ОСОБА_3 не довела у судовому засіданні свої твердження про те, що вона є колишнім членом сім'ї власника житлового будинку по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги щодо втрати права позивачки користування житловим будинком по вул. Лісна,2 в с. Нова Збурївка Голопристанського району Херсонської області, суд правильно виходив з того, що право користуватись цим житлом у члена сім'ї може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, а позивачка не є членом сім'ї власника будинку, будь - яких угод щодо користування цим житлом між ними не укладалось, виїхавши з будинку до своєї матері добровільно відмовилась від користування чужою власністю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що вона вклала більшість своїх власних грошових коштів у спірний будинок не можуть бути взяті до уваги, оскільки не є предметом доказування по справі.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Т.Г Фурман

І.В Склярська