Справа №484/525/16-ц 08.08.2017 080817 08.08.2017
Провадження №22-ц/784/1801/17 Суддя по першій інстанції : Фортуна Т.Ю.
Головуючий суддя апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Шагаю О.А.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Управління освітою Первомайської міської ради про визнання незаконною чинну редакцію наказу про звільнення та про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління освіти Первомайської міської ради про визнання незаконною чинну редакцію наказу про звільнення та про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні на 17 березня 2016 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору відповідно до п.2 ч.2 ст.4, ч.ч.3,4 ст.6 Закону України «Про судовий збір».

На виконання даної ухвали суду першої інстанції позивачем надано клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання даної позовної заяви оскільки вона є пенсіонером, особою, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, удовою ліквідатора, померлого від захворювань, отриманих внаслідок аварії на ЧАЕС, малозабезпеченою особою, розмір отриманого нею доходу (пенсії) з вирахуванням витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та витрат на лікування значно менший прожиткового мінімуму встановленого законом .

Наступною ухвалою цього ж суду від 31 березня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на те, що дана ухвала є незаконною та необґрунтованою просила скасувати вищевказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, суд першої інстанції не знайшов підстав для звільнення останньої від сплати судового збору, відмовив у задоволенні даного клопотання і як наслідок залишив даний позов без розгляду.

Проте з таким висновком погодитися у повній мірі не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління освіти Первомайської міської ради про визнання незаконною чинну редакцію наказу про звільнення та про зобов'язання вчинити дії.

Проте документів що підтверджували б сплату позивачем судового збору не надано.

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в ухвалі від 10 лютого 2016 року, залишаючи дану позовну заяву без руху, зазначив про те, що позивачем не додано до позовної заяви її копії у відповідно до кількості відповідачів.

Між тим, про необхідність сплати позивачем судового збору та надання документу на підтвердження сплати судового збору з врахуванням вимог ч.5 ст.119 ЦПК України не зазначає.

Ухвалою судді від 09 березня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні на 17 березня 2016 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року позивачеві надано строк для усунення недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, яка містить дві вимоги немайнового характеру.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_2 подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору у якому вона навела обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, а саме те, що вона є людиною похилого віку, 1947 року народження, постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, пенсіонеркою, її розмір пенсії складає 2500 грн., при цьому вона сплачує за комунальні послуги в середньому 2 000 грн. щомісяця та витрачає кошти на лікування.

На підтвердження чого надала відповідні докази.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Аналогічні положення містить ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Як роз'яснено у п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ( далі - Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року №10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді ( ст.191 ЦПК ); у разі неподання доказів оплати стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст.88 ЦПК України або залишити позов без розгляду на підставі п.8 ч.2 ст.207 ЦПК України.

З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення має можливість вирішити питання розподілу судових витрат, забезпечивши як інтереси держави у стягненні судового збору за розгляд справи так й інтереси позивачів щодо можливості звернення до суду за захистом своїх прав.

Проте, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд, за такого оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.311 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Звертаючись до апеляційної суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, позивач ставить питання про звільнення її від сплати судового збору за подання даної скарги, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір"з урахуванням майнового стану сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Обставини на які посилається ОСОБА_3 свідчать про те, що сплата нею судового збору постановить її у скрутний матеріальний стан, а тому враховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), згідно якої сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, строки розгляду справи, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року.

За такого, клопотання ОСОБА_3 про звільнення її від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.82, 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова