Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/817/16-ц
Провадження 2/382/33/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 серпня 2017 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката Лісового А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до Сулимівської сільської ради про визнання права власності на будинок, в котрій після вточнення позовних вимог зазначила, що вона спільно із своєю сім'єю постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року.Даний житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належали померлій ОСОБА_4 В 2002 році ОСОБА_4 померла. Після смерті її син ОСОБА_5 продав їй вказаний будинок, та зобов'язувався нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу, хоча так і не отримав свідоцтво про право на спадщину. Вона в свою чергу виконала всі дії, а саме сплатила домовлену суму за продаж будинку, отримала ключі від нього та почала проживати в будинку, оформила договори для отримання комунальних послуг. Починаючи з 2004 року по даний час вона та члени її сім'ї проживають відкрито, безперервно в даному будинку. З моменту проживання в будинку вона здійнила капітальний ремонт (заміна вікон, дверей та перекриття даху, здійснила підведення водопостачання до будинку, косметичний ремонт та інше). В 2011 році ОСОБА_5 помер, так і не посвідчивши нотаріально договір купівлі - продажу вище зазначеного будинку. За період з 2004 по даний час ніхто із спадкоємців або інших осіб не заявляв своїх прав на даний будинок. Разом з тим, вона не має можливості зареєстурвати право власності на даний будинок. Посилаючись на те, що вона відкрито та добросовісно володіла даним будинком, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

В силу ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК України).

Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. ОСОБА_13 у своїй статті «ІНФОРМАЦІЯ_4»//Юридичний журнал, ІНФОРМАЦІЯ_5. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано суб'єктам права статтями 15,16 ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин. Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.». Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.» Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

З копії паспорту позивачки (а.с.4) вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 23.09.2003 року.

З технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5-9) вбачається, що замовником технічної документації є ОСОБА_2.

З довідок Сулимівської сільської ради (а.с. 10,11) вбачається, що ОСОБА_2 із своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 2004 року постійно проживає в будинку по АДРЕСА_1, який, згідно запису в погосподарській книзі належить померлій ОСОБА_4.

З довідки, виданої 18.05.2016 року № 41 ТОВ СП"ім.Кравченка" (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає АДРЕСА_1 та сплачує послуги з водопостачання з 01.08.2015 року згідно договору № 2-94 від 01.08.2015 р.

З довідки, виданої Яготинською дільницею Переяслав-Хмельницької ФЕГГ ПАТ "Київоблгаз" та квитанцій (а.с.13, 14) вбачається, що ОСОБА_2 є абонентом Яготинської дільниці Переяслав-Хмельницької ФЕГГ з 16.03.2004 року по даний час, та сплачує кошти за надані послуги.

З довідки Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області від 14.02.2017 року № 29, рішення дванадцятої сесії двадцять четвертого скликання Сулимівської сільської ради від 04.06.1993 року № 28, та списку громадян, якимпередано у првиатну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і надвірних будівель і споруд та для ведення олсобистого селянського господарства (а.с.39-41) вбачається, що на території Сулимівської сільської ради згідно записів в земельно-кадастровій книзі за № 272 облікується земельна ділянка площею 0,44 га за ОСОБА_4, в тому числі в приватній власності площею 0,44 га в АДРЕСА_1 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства-0,19 га).

З рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 4 квітня 2017 року (а.с.112-118 матеріали справи № 382/1242/16-ц) вбачається, що у серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-ОСОБА_2., в котрому просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 після смерті його матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, встановити факт її постійного проживання разом з ОСОБА_5 на час смерті останнього,та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 її батька ОСОБА_5 Вказаним рішенням апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Яготинського районного суду Київської області від 9 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. З рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 4 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини та щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталася і обгрунтованої відмови нотаріуса від вчинення нотаріальних дій не отримувала. З договору купівлі-продажу від 27 травня 1989 року, наявного у матеріалах справи (а.с.8, матеріали справи № 382/1242/16-ц) видно, що померла ОСОБА_4 придбала будинок житловою площею 30 кв.м., з технічного паспорту від 14 травня 2016 року, наданого ОСОБА_3 видно, що житловий будинок 1978 року побудови має площу 67,7 кв.м. та прибудову площею 42,2 кв.м, побудованою у 1990 році.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 спільно із своєю сім'єю постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року. Даний житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належали померлій ОСОБА_4.В 2002 році ОСОБА_4 померла. Після смерті її син ОСОБА_5 продав позивачці даний будинок та зобов'язувався нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу. Позивачка сплатила домовлену суму за продаж будинку, отримала ключі від нього та почала проживати в будинку, оформивши договори для отримання комунальних послуг. Починаючи з 2004 року по даний час вона та члени її сім'ї проживають відкрито, безперервно в даному житловому будинку. З моменту проживання в будинку вона здійснила капітальний ремонт, підвела водопостачання до будинку, косметичний ремонт та інше). В 2011 році ОСОБА_5 помер, не посвідчивши нотаріально договір купівлі - продажу вище зазначеного будинку. За період з 2004 року по 12 серпня 2016 року ніхто із спадкоємців або інших осіб не заявляв своїх прав на даний будинок. З рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 4 квітня 2017 року (а.с.112-118 матеріали справи № 382/1242/16-ц) вбачається, що у серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-ОСОБА_2. про визнання права власності на спадкове майно. Вказаним рішенням апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Яготинського районного суду Київської області від 9 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи, що ОСОБА_2 з 2004 року по даний час відкрито, безперервно володіє житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись: ст.ст. 10,60,209, 212, 213-215,218 ЦПК України, ст. 334 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Литвин Л.І.