Справа № 744/711/17
Провадження по справі № 2/744/284/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах ОСОБА_2 до Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області; Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В :

Представником позивача - адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах ОСОБА_2, подано до суду позов до відповідача, Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, у якій представник позивача просить визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача - адвокат Голик Є. В. у позовній заяві зазначив про те, що по АДРЕСА_1, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживали батьки позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до довідки Погорільської сільської ради Семенівського району № 02-17/458 від 28.03.2017 року житловий будинок 1962 року побудови з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги № 1 на 2011-2015 роки, номер об'єкта по господарського обліку 0051 5, належав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.04.2005 року, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача, що підтверджується про смерть серії НОМЕР_2 від 10.07.2013 року. В 2017 році позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька, звернувся до Семенівської державної нотаріальної контори для успадкування вищевказаного житлового будинку, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу нотаріусом було відмовлено, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьками позивача в 1962 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов'язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя батько позивача склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, він заповів ОСОБА_2, 1952 року народження, тобто позивачу.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності батька позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2017 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю його родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по АДРЕСА_1, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач, ОСОБА_2, у судове засідання не з'явився, доручив представляти його інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу.

У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце рогляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує повністю.

Представник відповідача, Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Погорільський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Василенко В. В. у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову йому зрозумілі.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, голова районної державної адміністрації Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду письмове клопотання, згідно даних якого просить розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області та залишає розгляд справи на розсуд суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, Доля Наталія Миколаївна в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, письмово повідомила про те, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 згідно даних Єдиного спадкового реєстру спадкова справа не заводилась, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 згідно даних Єдиного спадкового реєстру спадкова справа № 249/2013 за заявою ОСОБА_2, спадкоємця першої черги, та просить суд розглянути справу без участі представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин.

У справі встановлено, що по АДРЕСА_1, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживали батьки позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до довідки Погорільської сільської ради Семенівського району № 02-17/458 від 28.03.2017 року житловий будинок 1962 року побудови з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги № 1 на 2011-2015 роки, номер об'єкта по господарського обліку 0051 5, належав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.04.2005 року, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача, що підтверджується про смерть серії НОМЕР_2 від 10.07.2013 року. В 2017 році позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька, звернувся до Семенівської державної нотаріальної контори для успадкування вищевказаного житлового будинку, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу нотаріусом було відмовлено, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьками позивача в 1962 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов'язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя батько позивача склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, він заповів ОСОБА_2, 1952 року народження, тобто позивачу.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності батька позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2017 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю його родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по АДРЕСА_1, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача - адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах ОСОБА_2 до Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області; Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. В. Смага