Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5804/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

11 серпня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_7 02 жовтня 2015 року звернувся в Київський районний суд міста Полтави з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

В поданій до суду позовній заяві позивач посилалася на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2014 року стягнуто з відповідача ОСОБА_8 на його користь грошові кошти в розмірі 40500,83 грн., по справі видано виконавчі листи, які було предявлено на примусове виконання та 26 червня 2014 року відкриті виконавчі провадження.

Також вказував, що 27 травня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що вказаний договір є фіктивним, укладений боржником ОСОБА_8 з метою ухилення від виконання грошових зобовязань за судовим рішенням перед ним, ОСОБА_7, просив визнати договір недійсним та, відповідно, поновити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири за ОСОБА_8

В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що договір дарування не є фіктивним, відповідає усім умовам щодо дійсності правочину.

Приватний нотаріус в судовому засіданні пояснила, що при укладенні договору повністю пересвідчилася в намірах сторін, договір дарування відповідає внутрішній волі його сторін.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідача, третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи № 552/8984/13-ц, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2014 року та рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 борг за розпискою в сумі 40000 грн., 3 % річних в сумі 220,43 грн., інфляційні витрати в сумі 280,40 грн., судові витрати в сумі 414,69 грн.

Також встановлено, що зазначене судове рішення відповідачем ОСОБА_8 в добровільному порядку виконано не було, за заявою позивача судом 10 червня 2014 року видано виконавчі листи, які 23 червня 2014 року предявлені на примусове виконання до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави.

Станом на час вирішення даної справи зазначене судове рішення залишається невиконаним.

Також судом встановлено, що 27 травня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір дарування 1/3 частини квартири № 8 в м. Полтаві по вулиці Пушкіна, 101а, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (Правовий висновок у справі N 6-1873цс16).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як встановлено судом, договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 27 травня 2014 року відповідачем ОСОБА_8 укладений відразу після набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2014 року, яке залишається невиконаним і станом на час вирішення даної справи судом.

Будь-яке інше майно, на яке можливо звернути стягнення, у ОСОБА_8 відсутнє, останній не працює, жодних доходів не мав та не має, на обліку в центрі зайнятості як шукаючий роботу не перебуває.

Також судом встановлено, що обдарований за договором дарування ОСОБА_5 є батьком відповідача ОСОБА_8, саме він є власником інших 2/3 часток квартири.

Окрім того, після укладення договору дарування відповідач ОСОБА_8 продовжив користуватися квартирою № 8 по вул. Пушкіна, 101А в м. Полтаві, знаходиться там на реєстраційному обліку та постійно проживає, жодного іншого житла не має.

Дані обставини, встановлені судом, дають всі підстави вважати, що дії сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_5 під час укладення договору дарування були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, а на фіктивний перехід власності на спірну частку квартири від боржника ОСОБА_8 до його батька ОСОБА_5 Суд приходить до висновку про наявність умислу на укладення договору дарування між близькими родичами виключно з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошових зобовязань шляхом звернення стягнення на це майно.

Відповідач ОСОБА_5, надаючи в судовому засіданні свої заперечення та пояснюючи причини невиконання судового рішення, вказав, що з судовим рішенням про стягнення суми грошових коштів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 не погоджується, вважає, що грошові зобовязання між його сином та позивачем не виникали.

Вирішуючи справу, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_8, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своєму батькові, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_7, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Дана обставина підтверджена написаною особисто відповідачем ОСОБА_8 заявою, адресованою до відділу ДВС про невиконання судового рішення з причин відсутності у нього будь-якого майна, на яке можливе звернути стягнення, та доходів для сплати боргу за судовим рішенням (том 1 а.с. 22).

Посилання відповідача ОСОБА_5 на ту обставину, що наміри на укладення такого договору дарування у ОСОБА_8 виникли задовго до ухвалення судового рішення про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_7 повністю спростовуються дослідженими в справі доказами.

Зокрема, як встановлено судом, підготовку пакету документів для укладення відповідного договору дарування здійснював відповідач ОСОБА_5, оскільки саме він є замовником звіту про оцінку майна, який складений 23 травня 2014 року, тобто, після ухвалення рішення апеляційний судом Полтавської області в справі № 552/8984/13-ц (том 1 а.с. 96-113).

Також саме ОСОБА_5 є отримувачем довідок з ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 23 травня 2014 року (том 1 а.с. 92) та довідки КП «ЖЕО № 2» про склад сімї (том 1 а.с. 87).

При цьому тільки 27 травня 2014 року (в день укладення договору дарування) між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір про визначення часток в праві спільної сумісної власності (том 1 а.с. 94).

Посилання відповідача та представника відповідача на ту обставину, що ОСОБА_8 мав намір виїхати на постійне місце проживання до м. Києва, у звязку з чим і було укладено договір дарування не підтверджено жодними дослідженими в справі доказами. Більш того, як встановлено судом, іншого житла як в м. Полтаві, так і в м. Києві відповідач ОСОБА_8 не має.

Незадовільний стан здоровя відповідача ОСОБА_8, на що посилається сторона відповідача в судовому засіданні, жодним чином не звільняє його, як боржника, від виконання зобовязань, які виникли з виконання судового рішення.

Окрім того, як встановлено судом, стан здоровя відповідача ОСОБА_8 погіршився в жовтні 2015 року, з часу ухвалення судового рішення в справі про стягнення боргу на корить ОСОБА_7 пройшов значний проміжок часу.

Твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що за станом здоровя ОСОБА_8 потребує сторонньої допомоги не підтверджено дослідженими в справі доказами, записи медичного огляду особи (том 2 а.с. 129) є незавіреними копіями, містять виправлення, здійснені іншою особою, тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний договір дарування 1/3 частини квартири № 8 за адресою м. Полтава, вул. Пушкіна, будинок 101а, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 27 травня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за реєстровим номером № 400 від 27 травня 2014 року необхідно визнати недійсним з моменту укладення.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та поновлення права власності за попереднім власником у разі визнання недійсним договору дарування є необхідними та відповідають способам захисту прав.

Необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_5, прийняте приватний нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та поновити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину зазначеної квартири за ОСОБА_8

Вирішуючи згідно ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги, що належними відповідачами в даній справі, до яких судом задоволені позовні вимоги, є ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Тому саме вони мають відшкодувати позивачу ОСОБА_9В. понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1461,60 грн., в рівних частках, кожен по 730,80 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарований), який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, 27 травня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за реєстровим номером № 400.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_4 за ОСОБА_5, індексний номер 13358825 від 27 травня 2014 року, прийняте приватний нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Поновити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_4 за ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати з кожного в розмірі по 730 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_10

Суддя Н.Л.Яковенко

11.08.2017