Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/6303/15-ц

Провадження № 2/185/21/17

25 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бабій С.О., за участі секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2015р. позивач ПАТ ««Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до відповідачів, якою, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.06.2016 р. (а.с.127-131) просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1797-АП від 23 жовтня 2007 року, яка станом на 27.01.2016 р. становить в сумі 9701,89 дол. США та 135196,35 грн. і складається за Кредитом № 1 : заборгованість за кредитом № 1 (в тому числі прострочена) - 8471,47 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків за кредитом № 1 (в тому числі прострочена) - 1230,42 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту № 1 - 113060,51 грн. штраф за кредитом № 1 - 12547,60 грн. за Кредитом № 2 : заборгованість за кредитом № 2 (в тому числі прострочена) - 4779,57 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за кредитом № 2 (в тому числі прострочена) - 1268,56 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту № 2 - 2532,11 грн.; штраф за кредитом № 2 - 1008,00 грн., а також стягнути з відповідачів содовий збір 1712,46 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23 жовтня 2007 року між відповідачем ОСОБА_1 як позичальником та позивачем як позикодавцем було укладено Договір «Автопакет» № 8/2007/840-К/1797-АП, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит на придбання автотранспортного засобу у розмірі 8788,12 дол. США, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,9 % річних, терміном погашення до 20.10.2012 року, зі строком позовної давності 10 років (п. 7.3. Кредитного договору). Видача кредиту підтверджується копією заяви на видачу готівки від 23.10.2007 p. № NL-2. Копія заяви на видачу готівки додана до первісної позовної заяви.23 жовтня 2007 року відповідно до Договору Автопакет № 8/2007/840-К/1603-АП ОСОБА_2 як поручитель, поручився перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором.29.05.2012 р. позивач уклав з відповідачами ОСОБА_3 угоду № 3 до Кредитного договору з додатками до неї ОСОБА_3 угодою № 1 (Додаток №1) та ОСОБА_3 угодою № 2 (Додаток №2) відповідно до якої було проведено реструктуризацію заборгованості за основним зобов'язанням за Кредитним договором (Кредит № 1) та проведено рефінансування існуючої заборгованості за відсотками за Кредитним договором в сумі 22853,75 гри. (Кредит№2). Проте, відповідачі належним чином не виконують прийняті на себе зобовязання, та станом на 27.01.2016 р. заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить в сумі 9701,89 дол. США та 135196,35 грн. = (125608,11 грн. + 9588,24 грн.) та складається : за Кредитом № 1 : заборгованість за кредитом № 1 (в тому числі прострочена) - 8471,47 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків за кредитом № 1 (в тому числі прострочена) - 1230,42 дол. США; всього : 9701,89 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту № 1 - 113060,51 грн., штраф (за кредитом № 1) за порушення умов Кредитного договору відповідно до п. 5.3. ОСОБА_3 угоди № 3 - 12547,60 грн., всього: 125608,11 грн., за Кредитом № 2 заборгованість за кредитом № 2 (в тому числі прострочена) - 4779,57 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за кредитом № 2 (в тому числі прострочена) - 1268,56 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту № 2 - 2532,11 грн.; штраф (за кредитом № 2) за порушення умов Кредитного договору відповідно до п. 5.3. ОСОБА_3 угоди № 3 - 1008,00 грн. Всього : 9588,24 грн., що зумовило звернення позивача до суду.

Представником позивача ОСОБА_4 25.07.2017 р. було подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача у з підтриманням позовних вимог (а.с.193).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без участі відповідача, позов не визнає (а.с.192).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне:

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Як слідує із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, як на підставу позовних вимог посилається на те, що між сторонами у справі вчинено правочин.

За клопотанням відповідача від 30.03.2017 р. (а.с.171) ухвалою суду від 30.03.2017 р. (а.с.173-174) у позивача було витребувано оригінал договору «Автопакет» № 8/2007/840-К/1997-АП від 23.10.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 ВячеславомАнатолійовичем, із усіма додатковими угодами до нього, укладеним на даний час.

Листом від 25.07.2017 р. позивач на виконання ухвали суду повідомив, що наявність оригіналу договору «Автопакет» № 8/2007/840-К/1997-АП від 23.10.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 ВячеславомАнатолійовичем, із усіма додатковими угодами до нього, укладеним на даний часне встановлено (а.с.194).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положенням ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд також враховує приписи ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за якими договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6)умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не виконав обовязок по доведенню всіх обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, не надав всіх належних доказів того, що між сторонами було укладено кредитний договір, всі істотні умови вказаного договору. Відтак позовні вимоги мають бути залишені без задоволення.

При зверненні до суду позивачем судовий збір з позовної заяви не сплачувався на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до частини 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. В частині судового збору у сумі 1712, 46 грн., сплаченого позивачем 26.04.2016 р. (а.с.126), судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати по справі по сплаті судового збору віднести на рахунок держави, за виключенням 1712, 46 грн, які віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій