Провадження №2/523/1023/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» доЯницького ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Порше Лізинг Україна» (далі за текстом Товариство) звернулося з позовними вимогами до ТОВ «Постман», ОСОБА_2 в яких просить стягнути заборгованість по лізинговим платежам та завдані збитки за договором фінансового лізингу від 14жовтня 2013р. в загальному розмірі 58565,19грн.

Ухвалою суду від 09.11.2016р. провадження у справі в частині позовних вимог предявлених до ТОВ «Постман» було закрито в звязку з неможливістю їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Залишені на розгляді позовні вимоги до ОСОБА_2 позивач обґрунтовує тим, що між Товариством та ТОВ «Постман» 14.10.2013р. було укладено договір фінансового лізингу № 00008809, за яким Товариство передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб марки VW CaddyGPKasten 1.2 TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2КZEХ048669, двигун CВZА40062, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти в користування даний транспортний засіб, сплачувати позивачу у визначений строк графіком встановлені договором платежі. За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобовязань. ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути в розмірі 11551,45грн.,як заборгованість за лізинговими платежами,483,63 грн. пені,145,11грн. трьох процентів річних за невиконання грошового зобовязання, 5284,59грн. інфляційних втрат,1425,73грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 31892,44 грн. завданих збитків в звязку з невиконанням договірного зобовязання, 6000,00 грн. вартість юридичних послуг, 800,00 грн. відшкодування послуг стоянки, 982,24 грн. штраф за направлення нагадування і пені 10%. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заперечуючи проти позовних вимог, посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України вважає, що сплинув шестимісячний строк для предявлення до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення заборгованості за договором лізингу, відтак на його думку договір поруки, укладений з ОСОБА_2 слід вважати припиненим.На думку представника з боку позивача суду не надано належних доказів, які б підтверджували виставлену заборгованість, так як рішенням господарського суду Харківської області від 21.02.2017р. з боржника ТОВ «Постман» стягувалися інші, відмінні від даного позову суми боргу по черговим лізинговим платежам. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що між Товариством та ТОВ «Постман» 14.10.2013р. було укладено договір фінансового лізингу № 00008809, який разом із додатком до договору про фінансовий лізинг (Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу) становить Контракт за яким Товариство передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб марки VW CaddyGPKasten 1.2 TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2КZEХ048669, двигун CВZ А40062, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти в користування даний транспортний засіб, сплачувати позивачу у визначений строк встановлені договором платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).Також, з умов вказаного договору убачається, що ОСОБА_2 виступив поручителем по лізинговим зобовязанням, прийнятих Товариством. Договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед Товариством, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Відповідно до пункту 6.1 Контракту ТОВ «Постман» зобов'язалось щомісячно сплачувати Товариству у відповідності до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, лізингові платежі, які складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; процентів; комісії; витрат, повязаних з оплатою послуг на відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт обєкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом).

У звязку з тим, що ТОВ «Постман» не в повному обсязі виконало умови договору фінансового лізингу № 00008695, а саме прострочив платежі №17-19 термін оплати яких, х урахуванням часткового погашення боргу, настав 15.02.2015р. в розмірі 3412,58грн., 15.03.2015р. в розмірі 4204,50грн., 15.04.2015р. в розмірі 3934,37грн., Товариством на адресу ТОВ «Постман» було направлено нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу. Згодом, Товариство у відповідність до вимог п. 12.13. Договору на адресу ТОВ «Постман» 16.04.2015р. було направлено лист з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу, який в силу вказаного пункту договору припинив свою дію з 30.04.2015р.

При вирішені спірного питання суд виходить з наступного обґрунтування.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14, 6-1265цс16).

З договору поруки, який був укладений між Товариством та ОСОБА_2, з метою забезпечення договору фінансового лізингу, убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (Правовий висновок ВСУ у справі №6-223цс16).

При розгляді даної справи строк прострочення чергового платежу№17настав 15.02.2014р.. Отже, у Товариства виникло право пред'явити вимогу до поручителя- Яницького В.А. про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу- чергового платежу №17 починаючи з 15.02.2015р. протягом наступних шести місяців. Втім, Товариство звернулося до судуз позовними вимогами 17.08.2016р., що підтверджується печаткою суду вхідної кореспонденції на позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском 6 місячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України в частині стягнення чергового платежу №17.

На підставі викладеного, з урахуванням положень матеріального закону, суд вважає, що договір поруки укладений між Товариством та ОСОБА_2 слід вважати припиненим в частині позовних вимог щодо стягнення чергового платежу №17 в розмірі 3412,58грн., а як наслідок припинення зобовязань щодо повернення нарахованої на вказаний черговий платіж пені в розмірі 187,93грн., штрафу в розмірі 56,39грн., інфляційних витрат в розмірі 2053,55грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 538,62 грн. При таких обставинах позовні вимоги Товариства до ОСОБА_2 в цій частині є безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Як було зазначено вище ТОВ «Постман» порушило умови Контракту, сплативши лізингові платежі №№18,19 частково, що підтверджується зведеним обліковим витягом з рахунку ТОВ «Постман». Залишок несплаченої суми боргу склав за березень 2015р. в розмірі 4204,500грн. та за квітень 2015р. в розмірі 3934,37 грн., які підлягають стягненню з поручителя ОСОБА_2, який несе солідарну відповідальність з ТОВ «Постман». Суд відхиляє послання представника відповідача на рішення господарського суду, як на підставу неможливості стягнення боргу з поручителя, так як вказаним рішенням з ТОВ «Постман» була стягнута заборгованість за прострочення платежів з січня 2015р. по квітень 2015р., що і зумовило збільшений розмір позовних вимог.

Виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 8.2.1 Контракту встановлено, що у випадку прострочення сплати платежу, до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Пеня за період з 16.03.2015р. по 10.07.2015р. на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів за березень 2015 року становить 180,40грн. та за період з 16.04.2015р. по 10.07.2015р. зі сплати лізингових платежів за квітень 2015 року становить 115,30грн., що підтверджено рахунками-фактурами № 00262447 від 06.03.2015р.та № 00268165 від 06.04.2015 року.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч.2 ст.625 ЦК України).

Три процента річних від простроченої суми розраховано за період з 16.03.2015 року по 10.07.2015 року становить 54,12грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 00262447від 06.03.2015 року,та за період з 16.04.2015р. по 10.07.2015р. в розмірі 34,60грн.

Інфляційні втрати за час прострочення за період з 16.03.2015р. по 10.07.2015р. на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів за березень, квітень 2015 року становлять 3231,04грн. розмір і розрахунок яких підтверджується рахунками-фактурами.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

Контрактом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобовязання не встановлений, тому, виходячи з вимог частини 1 статті 8 ЦК України за аналогією закону, розмір процентів підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено статтею 1048 ЦК України.

Проценти за користування коштами за період з 16.03.2015 року по 10.07.2015 року через затримку сплати лізингових платежів за березень, квітень 2015р., які просить стягнути позивач, становить 887,11 гривень,.

Особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2 ч.2 ст.22 ЦК України).

Відшкодування збитків, як спосіб захисту цивільних прав, у договірних відносинах передбачено статтею 611 ЦК України, відповідно до положень якої, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України).

Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст.623 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 623 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобовязання, боржник має відшкодувати кредитору завдані збитки, які включають позитивну (реальну) шкоду і упущену вигоду.

Відповідно до п. 16.1 Додатку до Договору про фінансовий лізинг усі збори, податки, грошові штрафи, що пов'язані з Контрактом і можуть виникати протягом строку дії Контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 8.6. Додатку до Договору про фінансовий лізинг будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням Стороною своїх обов`язків за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій передбачених Контрактом.

З матеріалів справи убачається, що обєкт лізингу автомобіль, ТОВ «Постман» повернуло ТОВ «Порше Лізинг Україна» 21.04.2015р.. Строк розірвання договору про фінансовий лізинг між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» у відповідності до умов Додатку до Договору про фінансовий лізинг настав 30.04.2015 року. Транспортний засіб був проданий за даними позивача 18.05.2015р. Отже, транспортний засіб перебував на зберіганні позивача один місяць, та останній був вимушений сплатити на користь ТОВ «Автосоюз»400,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №00281626.

При таких обставинах, витрати за зберігання автомобілю згідно з умовами Додатку до Договору про фінансовий лізинг, мають бути відшкодовані Лізингоодержувачем Лізингодателю в розмірі 400,00 грн., а не в розмірі 800,00 грн., як було заявлено позивачем.

Відповідно до п.8.2. Додатку до Договору про фінансовий лізинг у випадку прострочення сплати Платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% від вчасно сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо сплати надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (п. 8.3.1. цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу та 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг вирішить надіслати третю вимогу). Вищезазначені санкції підлягають виплат Лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги незважаючи на можливе розірвання контракту.

Як встановлено судом ТОВ «Порше Лізинг Україна» надіслало лізингоодержувачу рахунок № 00266863 від 03.04.2015 року на суму 498,18 грн. та рахунок № 00271171 від 20.04.2015 року на суму 484,06 грн.

Отже, наявні обставини встановлені судом, вказують на порушення умов договору з боку відповідача, та на правову підставу щодо стягнення штрафу в розмірі 982,24грн.

Пунктом 12.9 Контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу (розірвання Контракту відповідно до пункту 12 Контракту), а також у разі вимоги ТОВ «Порше Лізинг України» повернути обєкт лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк лізингоодержувачзобовязаний сплатити різницю між вартістю обєкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано ТОВ «Порше Лізинг України»в результаті продажу обєкту лізингу, та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту.

Сторони Контракту також погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг України»і має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов Контракту та чинного законодавства.

Зі змісту статей 10,60 ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, є письмові докази, які, як правило подаються в оригіналі, якими є будь-які документи , акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, а так саме і на підставі висновку експерта (ст.ст.64, 66 ЦПК України).

Згідно ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Предявлені позовні вимоги в цій частині з боку позивача є необґрунтованими та недоведеними. Контракт про фінансовий лізинг визначає, що усі платежі, що підлягають сплаті повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента долара США, за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком ПАТ «КІБ КредіАгріколь» або іншим банком.

Ставлячи питання про стягнення упущеної вигоди, як різницю між вартістю продажу обєкту лізингу та залишком несплачених чергових платежів, розмір яких у графіку їх погашення зазначений в доларах США, позивач не зазначає, з якого обмінного курсу та станом на який час, ним проведено такий розрахунок, не навівши детальний розрахунок упущеної вигоди, а питання про стягнення саме 31892,44 грн. з боку позивача ґрунтується виключно на припущеннях, що не може бути прийнято судом, як доказ в силу ч.4 ст.60 ЦПК.

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2017р. (справа №922/83/17) в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення суми збитків в розмірі 31892,44грн. за договором фінансового лізингу № 00008809 було відмовлено, що вказує на недопустимість покладення на поручителя більшої відповідальності чим була покладена на боржника за основним зобовязанням.

Також позивач ставить питання про стягнення витрат на юридичні послуги в сумі 6000,00 грн., пов'язані з наданням товариством з обмеженою відповідальністю «Магнуссон» позивачу юридично-консультаційних послуг з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді першої інстанції. За характером таких витрат, сплачені позивачем ТОВ «Магнуссон» 600,00грн. за підготовку процесуальних документів та представництва у даній цивільній справі є судовими витратами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року у п. 47роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З боку позивача суду не надано жодного розрахунку витрат на правову допомогу, а так само не надано доказів прийняття участі у судовому засіданні чи при вчиненні іншої дії поза судовим засіданням адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, що викликало витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00грн.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 243,60грн.

Керуючисьст.ст.10,11,57,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (р/р 1000 ОСОБА_3 «КІБ» ПАТ «КредіАгріколь Банк», МФО 300379, ) заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00008809 від 14 жовтня 2013 року у розмірі 8138,87гривень, пеню за прострочення виконання в розмірі 295,70 гривень, три процента річних за невиконання грошового зобовязання в розмірі 88,72гривень, інфляційні витрати в розмірі 3231,04гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 887,11 гривень, збитки за зберігання автомобіля в розмірі 400,00 гривень, штраф в розмірі 982,24 гривень, судові витрати в розмірі 243,60 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду.

Суддя