Справа № 464/1041/16-ц
пр.№ 2/464/402/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарях Лобко А.С., Бондар Н.С.

з участю представника Сихівської районної адміністрації Матковської О.В.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада, ОСОБА_4, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», до ОСОБА_2 про виселення, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2016 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_5 з квартири за адресою: АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення. Позов мотивований тим, що ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку з ним укладено договір житлового найму. Проте ОСОБА_5 самовільно, без відповідного ордеру зайняв сусідню квартиру АДРЕСА_3

21.04.2016 року ОСОБА_5 подано зустрічний позов, в якому ОСОБА_5 просить визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_5 Зустрічний позов мотивований тим, що в 1983 році ОСОБА_5 був заселений у відомчий гуртожиток за адресою: АДРЕСА_6 як працівник виробничого об'єднання «Полярон». Рішенням виконкому міської ради від 09.03.2007 року гуртожитку надано статус житлового будинку. З ОСОБА_5 укладено договір найму жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_7 площею 20,2 кв.м. Оскільки ОСОБА_5 перебуває на квартирною обліку як такий, що потребує поліпшення житлових умов, а кімната АДРЕСА_7 не відповідає вимогам, яким має відповідати квартира, ОСОБА_5 разом з членами своєї сім'ї почали користуватися кімнатою АДРЕСА_3, що перебуває поруч, яка ніким не зайнята. Неодноразові звернення ОСОБА_5 до міської ради та її виконавчих органів не дали результатів, навпаки, було пред'явлено позов про виселення. Тому ОСОБА_5 змушений звернутися із зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник Сихівської районної адміністрації підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити та заперечувала проти зустрічного позову, посилаючись на те, що ОСОБА_5 зайняв кімнату АДРЕСА_8 самовільно без відповідного ордеру, тому не має права на вказане житло.

Представник ОСОБА_5 заперечувала проти позовних вимог Сихівської районної адміністрації та просила задовольнити зустрічний позов, зазначивши, що кімната АДРЕСА_7, в якій проживає ОСОБА_5 разом із сім'єю, не відповідає вимогам, яким має відповідати квартира. ОСОБА_5 перебуває на квартирному обліку як такий, що потребує поліпшення житлових умов. А кімната АДРЕСА_3 на теперішній час нікому не виділена, ОСОБА_5 фактично користується цією кімнатою. Тому виділення йому цієї кімнати поліпшить його житлові умови та позбавить виконавчі органи міської ради необхідності забезпечувати ОСОБА_5 іншим житлом.

ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що жодних претензій до ОСОБА_5 він не має. ОСОБА_4 також проживає в АДРЕСА_9 та йому було запропоновано кімнату АДРЕСА_3 Проте, він погодиться на будь-яку кімнату, яку йому буде запропоновано. Тому при вирішенні позовів ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.

Представники Львівської міської ради та ЛКП «Житловик-С» в судове засідання не з'явилися за невідомих обставин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду позову від вказаних третіх осіб не надходило.

Заслухавши представника Сихівської районної адміністрації, представника ОСОБА_5, третю особу без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 05.03.1983 року по 17.03.2005 року ОСОБА_5 працював на ВО «Полярон» та звільнений з роботи у зв'язку з ліквідацією виробництва, що підтверджується трудовою книжкою.

З 10.06.1985 року ОСОБА_5 зареєстрований та постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_10 який був відомчим гуртожитком.

10.08.1985 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6 (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1

Після укладення шлюбу ОСОБА_6 стала проживати в гуртожитку разом з чоловіком.

На підставі рішення виконкому Львівської міської ради № 139 від 09.03.2007 року гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 надано статус житлового будинку.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.03.2007 року № 721 вказаний будинок прийнятий у власність територіальної громади м. Львова.

Рішенням виконкому Львівської міської ради № 636 від 27.06.2008 року внесено зміни до п. 4 вказаного рішення та зобов'язано Сихівську районну адміністрацію укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у будинку.

На підставі розпорядження Сихівської районної адміністрації № 546 від 07.10.2010 року з ОСОБА_5 укладено договір найму жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_7 площею 20,2 кв.м. з загальними вигодами - кухнею, вбиральнею, коридором, душовою, умивальником.

Комісією в складі майстрів ЛКП «Житловик-С» виявлено, що ОСОБА_5, який проживає в квартирі АДРЕСА_7, самовільно зайняв квартиру АДРЕСА_3 з вибиттям дверного отвору між квартирами, про що складено відповідний акт.

13.06.2013 року ОСОБА_5 повідомлено про необхідність звільнити самовільно зайняту квартиру АДРЕСА_3

Постановою адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації № 141 від 04.07.2013 року за самовільне зайняття квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 притягнуто то адміністративної відповідальності за ст. 151 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Сихівська районна адміністрація просить виселити ОСОБА_5 із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_3; ОСОБА_5 просить визнати за ним право користування цією квартирою.

Вирішуючи позов суд виходить з наступного.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК України, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 5 ЖК України передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

На час вселення позивача у спірну кімнату в гуртожитку, порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання визначалися Примірним положенням про гуртожиток, яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (постанова втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 582 від 12.08.2015 року).

Відповідно до п.п. 9, 10 цього Положення та ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану в гуртожитку жилу площу.

Законність вселення ОСОБА_5 в кімнату АДРЕСА_7 (яка згодом стала квартирою) в гуртожитку сторонами не оспорюється.

З довідки ЛКП «Житловик-С» від 05.08.2013 року вбачається, що 10.07.2013 року відбулася реєстрація місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, реєстрація місця проживання дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_7 за цією адресою відбулася 24.07.2013 року.

Разом з тим, ОСОБА_5 з членами своєї сім'ї тривалий час займає також квартиру АДРЕСА_3, облаштувавши дверний отвір між квартирами АДРЕСА_11 та АДРЕСА_7. При цьому, договір найму з ОСОБА_5 укладено лише на квартиру АДРЕСА_7, а щодо укладення договору на квартиру АДРЕСА_3 жодних рішень виконавчим комітетом Львівської міської ради або Сихівської районної адміністрації не приймались.

Судом береться до уваги та обставина, що квартира АДРЕСА_3 була закріплена за ОСОБА_4, про що свідчить витяг з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 04.06.2013 року. Проте, 07.02.2017 року вказаною комісією було погоджено закріплення за ОСОБА_4 іншої квартири, що підтверджується листом Сихівської районної адміністрації від 03.03.2017 року. Таким чином, на день розгляду даної справи відсутні відомості про фактичне проживання у спірній квартирі АДРЕСА_3 інших осіб, окрім ОСОБА_5 та його дружини, а також відсутні відомості про закріплення цієї квартири за іншими особами.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Можливість виселення без надання іншого житла передбачена в ст.ст. 116, 117 ЖК України, згідно з якими таке виселення може мати місце в таких випадках: 1) якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; 2) самоправне зайняття жилого приміщення; 3) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.

Разом з тим, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Незважаючи на недотримання ОСОБА_5 порядку вселення у спірне приміщення - квартиру АДРЕСА_2, судом враховано, що він відкрито користується вказаним приміщенням, виконує обов'язки щодо утримання цього житлового приміщення та здійснює оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що користування ОСОБА_5 спірною квартирою не порушує чиїсь права та інтереси, оскільки особі, за якою було закріплено цю квартиру, на теперішній час виділено інше жиле приміщення.

Крім того, згідно довідки № 2501/195, виданої 15.08.2014 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Управління житлового господарства Львівської міської ради, ОСОБА_5 перебуває на квартирному обліку з 05.02.1987 року за № 9530/а).

Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі нриміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населенному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно ч. 1 ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

За вимогами ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Статтею 34 ЖК України передбачено перелік осіб, які потребуть поліпшення житлових умов. Такими особами, зокрема є особи, які забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_7 складається з однієї кімнати без інших приміщень та загальна площа квартири становить 20,2 кв.м., ОСОБА_5 та члени його сім'ї забезпечені жилим приміщенням, яке не є благоустроєним та його площа є нижчою за визначений законодавством рівень. В разі отримання ОСОБА_5 спірної квартири АДРЕСА_3 площею 10,9 кв.м., загальна площа квартири була б в межах передбаченої ст. 47 ЖК України норми житлової площі на одну людину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово звертався до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради з проханням виділити йому спірну квартиру АДРЕСА_3 З аналогічними клопотаннями неодноразово зверталася адміністрація Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні, в якій працює дружина ОСОБА_5 - лікар-кардіолог вищої категорії ОСОБА_7, Управління охорони здоров'я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. З проханням розглянути питання щодо надання ОСОБА_5 спірної квартири до Сихівської районної адміністрації також звертався Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

В судовому засіданні також встановлено, що всі вищезазначені звернення не були розглянуті в передбаченому законом порядку.

Таким чином, керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи житлові умови ОСОБА_5, наявність неодноразових звернень з метою надання йому спірної квартири, відсутність належного реагування відповідних органів на ці звернення, суд приходить до висновку, що житлові права ОСОБА_5 потребують захисту.

Наведене в сукупності, а також відсутність інших осіб, які претендують на спірну квартиру, дає суду підстави прийти до висновку, що ОСОБА_5 не підлягає виселенню та за ним має бути визнано право користування спірною квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 31, 34, 47, 50, 116, 117, 129 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_3 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та членами його сім'ї в складі дві особи: ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_7, право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_12.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особам, які не були присутні під час оголошення - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий Радченко Е. А.