У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 09 серпня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О., Мазур Л.М., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» про стягнення суми із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, за касаційною скаргою іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», в інтересах якого діє Осадча Анна Валеріївна, на рішення апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року стягнуто з іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» (далі - ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед») на її користь 66 238 гривень 70 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, 800 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 670 гривень 38 копійок судових витрат. Посилаючись на те, що рішення суду не виконано, просила суд на підставі ст. 625 ЦК Українизобов'язати відповідача сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме: 3 % річних від простроченої суми за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року у розмірі 2 914 гривень 81 копійка, а також інфляційні витрати за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року у розмірі 40 090 гривень 21 копійка. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Стягнуто з ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на користь ОСОБА_6 інфляційні витрати в розмірі 40 090 грн. 21 коп., 3 % річних в розмірі 2 914 грн. 81 коп. У касаційній скарзі ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», в інтересах якого діє Осадча А.В., просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання з відшкодування шкоди не є грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановивши, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача кошти на відшкодування матеріальної шкоди не виконано та врахувавши, що сплата грошей є грошовим зобов'язанням, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає. Судом встановлено, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 25 вересня 2013 року, позивачу завдано майнову шкоду, яка стягнута на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року з ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» у розмірі 66 238 гривень 70 копійок, 800 гривень - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та 670 гривень 38 копійок - судові витрати. На підставі вказано рішення 02 вересня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, примусове виконання якого зупинено згідно з постановою головного державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ від 22 жовтня 2015 року у зв'язку з постановленням ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2015 року про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 рокудо закінчення касаційного провадження. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що на час пред'явлення позову відповідачем не виконано рішення суду, у зв'язку із чим просила стягнути інфляційні витрати у розмірі 40 090 гривень 21 копійка та 3 % річних у розмірі 2 914 гривень 81 копійка за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року. Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК Українирозміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ст. 625 ЦК України, слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. За наявності судового рішення, яким встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15. Крім того, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) не підлягають застосуванню, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2759цс15). З огляду на наведене вище висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за невиконання рішення суду є помилковим. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», в інтересах якого діє Осадча Анна Валеріївна, задовольнити. Рішення апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня С.О. Карпенко Л.М. Мазур О.М. Ситнік