Справа № 458/381/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Федитник І.Д.

при секретарі: Синичич Г.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лізингова компанія ,,Еталон" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів в сумі 30000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, позилаючись на те, що 23.03.2017 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №005163, відповідно до якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора Foton 354 та передати його у користування йому, тобто позивачу, а він, у свою чергу зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку, в розмірі 12500 грн щомісяця (1 рік) та 376 8 грн 33 коп. щомісяця (з 2-5роки).Договір фінансового лізингу передбачає у нього право отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. 23.03.2017 року провів відповідачу перерахунок грошових коштів у сумі 30000 грн., як оплата згідно договору Фінансового лізингу № 005163 за трактор.

Проте, умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача.

Згідно з пунктом 5.1 Договору трактор передається у користування йому не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати на рахунок відповідача авансу ціни предмета лізингу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи у розмірі 10% вартості предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 Договору визначеного перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмета лізингу;

б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмета лізингу;

в)комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу,як платіж,що покриває витрати лізингодавця,пов'язані з організацією предачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача.Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 Договору лізингоотримувач зобов'язаний сплатити другий лізинговий платіж, який складається з відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу (вказаний в Додатку№2); сплати комісії за супроводження договору(вказаний в Додатку №2).

23.03.2017 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу платіж у розмірі 30000 грн.

У договорі фінансового лізингу та у Специфікації (додаток №3) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Всупереч вимогам Закону України "Про фінансовий лізинг" та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Foton 354, у кількості 1 вартістю 300000 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Згідно з п.12.12 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання ОСОБА_2 Предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається.

Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору.

Укладений Договір фінансового лізингу №005163 є нікчемним,

оскільки, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до Договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.І ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно п.4 ч.І ст.34 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", - "Діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії".

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

У відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо

залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Просить визнати договір фінансового лізингу №005163 укладеного 23.03.2017 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" недійсним.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на його користь, внесок на виконання Договору фінансового лізингу №005163 укладеного 23.03.2017 року,а саме грошові кошти у сумі 30000грн(тридцять тисяч грн.)

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на ті самі докази і обставини, які викладені у позовній заяві і дав пояснення, доповнивши, що на даний час трактор не получив.

У судове засідання представник відповідача не з"явився та 28.07.2017 року-директор ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" - ОСОБА_3 подав до суду

заперечення на позов, посилаючись на те, що відповідно до частини 6 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до частини першої статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Позивач стверджує про несправедливість умов укладеного 23.03.2017 року договору фінансового лізингу № 005163 (далі - Договір).При цьому позивач не зазначає зміну яких інших положень Договору зумовить визнання недійсними зазначених ним пунктів. Ураховуючи, що договір може бути визнаний недійсним у цілому з підстав несправедливості його умов лише у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, а визнання недійсними зазначених позивачем умов не зумовлює зміну інших умов Договору, вимога позивача про визнання Договору недійсним незаконна.Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону України ,,Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналіз умови Договору свідчить про відсутність дисбалансу договірних прав та обов'язків між його сторонами і про відсутність порушення принципу добросовісності, оскільки у Договорі немає обовязків позивача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають законодавству України. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами Договору. Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Договору, лізингоодержувач має право самостійно обрати продавця предмету лізингу. У такому випадку він подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця.

Отже, у Договорі визначений порядок реалізації позивачем права вибору

продавця. Відтак твердження про відсутність такого порядку є такими, що суперечать Договору. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Договору акт приймання-передачі предмету лізингу є документом, в якому зазначаються найменування, адреса, реквізити продавця предмету лізингу. Відповідно до пункту 5.6 статті 5 Договору лізингоодержувач та лізингодавець при передачі предмету лізингу підписують акт приймання-передачі предмету лізингу, в якому зазначають відомості про продавця предмету лізингу. Отже, перед початком користування предметом лізингу лізингоодержувач отримує інформацію про продавця предмету лізингу, яка йому буде необхідна у разі якщо предмет лізингу виявиться неякісним. Враховуючи, що користування предметом лізингу починається лише після прийняття Позивачем предмету

лізингу за вказаним актом приймання-передачі предмету лізингу (пункт 7.2 статті 7 Договору), відсутність відомостей про продавця в момент укладення Договору жодним чином не порушує права позивача як споживача.

Позивач стверджує, що через відсутність в Договорі відомостей про індивідуальні ознаки предмету лізингу (номер кузову та двигуна, рік випуску, колір) в Договорі відсутні істотні умови щодо предмету лізингу, що суперечить вимогам Закону України "Про фінансовий лізинг" та нормам Цивільного кодексу України щодо фінансового лізингу. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю. У Договорі та додатку №3 до нього зазначений предмет лізингу як трактор марки Foton 354 в кількості однієї штуки. Визначення марки трактора достатньо для визначення індивідуальних технічних характеристик та особливостей предмету лізингу. Враховуючи законодавчо визначене право лізингоодержувача встановити лише специфікацію предмету лізингу і доручити його вибір лізингодавцю, та той факт, що у Договорі погоджена Позивачем і відповідачем специфікація предмету лізингу у визначеному законодавством обсязі. Договір містить істотну умову щодо предмету лізингу. Окрім цього, відповідно до пункту 2.1 статті 2 Договору акт приймання-передачі предмету лізингу є документом, в якому зазначаються усі індивідуальні ознаки предмету лізингу (тип, марка, модель, заводський номер, номер двигуна, колір та інші).

Відповідно до пункту 5.6 статті 5 Договору лізингоодержувач та лізингодавець при передачі предмету лізингу підписують акт приймання-передачі предмету лізингу, в якому зазначають індивідуальні ознаки предмету лізингу (номер двигуна, кузова, рік випуску тощо). Отже, перед початком користування предметом лізингу лізингоодержувач отримує інформацію про усі індивідуальні ознаки предмету лізингу.

Позивач стверджує про обовязковість нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" слід врахувати, що Договір є договором непрямого лізингу (ч. 1 ст. 806 ЦК України), у лізингодавця (Відповідача) на момент укладення Договору відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній зобовязується придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у майбутньому та після виконання лізингоодержувачем (позивачем) умов договору, необхідних для його придбання. Тому, Договір не може бути нотаріально посвідчено, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії відсутній. Враховуючи викладене та особливості, встановлені параграфом 6, ст. ст. 806, 807, 808, 809 ЦК України і спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг", договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне

нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивач і відповідач домовилися щодо усіх істотних умов Договору, позивач частково виконав Договір (сплатив комісію за організацію) і відмовився від нотаріального посвідчення Договору, а отже суд може визнати договір дійсним. Позивач помилково оціновує послугу фінансового лізингу як послугу з адміністрування фінансових активів для придбавання товарів у групах. Таке поцінування суперечить Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

На час укладення Договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували.Послуги фінансового лізингу надаються без ліцензії відповідно до затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 року№ 21 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Тобто, до моменту затвердження Кабінетом міністрів України відповідної постанови, юридичні особи, що за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (тобто - такі як ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН), повинні здійснювати діяльність з надання фінансових послуг відповідно до вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 № 21, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2005 року за №761/11041. Положення № 21 передбачає здійсненні діяльності з надання послуг фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослуг та не передбачає ліцензування.ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН" внесена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та видано довідку про взяття на облік юридичної особи від 08.10.2013 р. серія ФЛ № 513 з правом надання послуг з фінансового лізингу.Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року №913 ліцензійні умови у частині, що стосується субєктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені

до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. Отже, товариство на дату укладення Договору, мало право надавати послуги фінансового лізингу.

Просить визнати дійсним укладений 23.03.2017 договор фінансового лізингу № 005163 та позовну заяву позивача залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для

розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що сторони 23.03.2017 року уклали договір фінансового лізингу №005163, згідно п.1.1 якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.3.1 договору, а позивач лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Предметом Договору згідно п.3.1 є трактор Foton 354. Відповідно до Додатку № 1 до Договору, вартість предмета лізингу становить 300000 грн; курс долара США 26,85 грн; авансовий платіж 150000 грн (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж 12500 грн; комісія за організацію 30000 грн (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу 9000 грн (3 % вартості предмета лізингу). На виконання договору позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" кошти в розмірі 30000 грн.

Згідно п.5.1 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацію), яка визначена у Додатку № 1; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, визначений у Додатку № 1; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у Додатку № 1.

Згідно п.8.2.3 Договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати другий лізинговий платіж, що складається з періодичних лізингових платежів, який включає: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової

ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

На виконання умов Договору лізингу позивач здійснив платіж на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 30000 грн., що підтверджується квитанцією від 23.03.2017 року, при цьому відповідачем предмет лізингу переданий не був.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України.

При тому у ч.2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі

визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В силу ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічно у частині другій ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умові передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В силу положень ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ці положення не суперечать також ч.1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якої відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового

лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи як договору оренди (найму), так і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за №6-648 цс16. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду

України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для застосування усіма судами України.

Отже аналізуючи усі вказані правові акти суд приходить до висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було, що суперечить у сукупності положенням ст. 806 та ст.799 ЦК України, тому він є нікчемним правочином.

Доводи відповідача про те, що фактично був укладений договір непрямого лізингу, оскільки він не міг бути нотаріально посвідчений як договір оренди транспортного засобу, враховуючи те, що самого транспортного засобу та документу про його реєстрацію у лізингодавця на момент укладення Договору ще не було, адже в майбутньому предмет лізингу мав придбати сам позивач, не заслуговують на увагу, так як спірні правовідносини в цілому виникають з договору лізингу і в комплексі охоплюються лише цим договором.

Тому саме укладений між сторонами договір підлягав нотаріальному посвідченню, так як за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу. І жодних перешкод щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу у сторін не виникало.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 рокуу разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності до нікчемного правочину.

Тому враховуючи вказану правову позицію слід зазначити, що оспорюваний договір не підлягає визнанню недійсним, оскільки є нікчемним.

Відповідно положень ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язанні з його недійсністю, що формує

загальне правило, відповідно до якого недійсний правочин не спричиняє

юридичних наслідків для сторін, чи то будь-яких інших осіб, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тобто, застосування двосторонньої реституції. Двостороння реституція полягає в тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину.

Оскільки на виконання даного правочину позивач передав відповідачу 30000 грн., предмет лізингу позивачу не передавався, то з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені на його рахунок кошти, як комісію за організацію укладеного між ними Договору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку,

що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до вимогст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.203,215,230,236,509,570,628,634,638,655,691,692,806,808 ЦК України, ст.18 Закону України ,, Про захист прав споживачів ", суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лізингова компанія ,,Еталон" на користь ОСОБА_1 30000 гривень внеску по договору фінансового лізингу № 005163 від 23.03.2017 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень, а всього разом в сумі

30640 грн..

У решті позовних вимог відмовити за недоведенністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня проголошення, а вразі складення рішення в повному

обсязі з дня складення в повному обсязі та одержання повного тексту рішення, а стороні яка не була присутня в судовому засіданні в той же строк з

дня складення рішення в повному обсязі та одержання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.08.2017 року.

Головуючий: