АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3491/17 Справа № 202/712/17 Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 13 квітня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що шлюб на даний час не розірвано, проте спільно з ОСОБА_3 вона не проживає з серпня 2016 року.

Вказувала, що син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, 12 січня 2017 року їх син був визнаний інвалідом дитинства.

Посилаючись на те, що вона не працює та перебуває у край скрутному матеріальному становищі, ОСОБА_3 у добровільному порядку матеріального допомоги на утримання сина не надає, хоча й має стабільний дохід, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі одного прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, який затверджено Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет на відповідний рік, та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі одного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який затверджено Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, до досягнення дитиною шести років, тобто 09 жовтня 2022 року. Допустити стягнення аліментів від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та вирішити питання про негайне виконання рішення суду.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шести років, а саме до 09 жовтня 2022 року. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, про повне задоволення її позову, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 13 квітня 2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ОСОБА_4 має діагноз: «вроджена повна ущелина м'якого піднебіння, з порушенням акту ковтання та смоктання».

12 січня 2017 року він визнаний інвалідом дитинства (а.с.10).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина та на її утримання до досягнення сином шести років, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості та вірно виходив з того, що відповідач є батьком дитини, має дохід, а тому повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини та дружини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства").

Так, ст.180 СК України покладає обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно до ч.3 ст.84 Сімейного Кодексу України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, до досягнення дитиною трьохрічного віку, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку саме про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив обставини справи колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються оскаржуваним рішенням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дитина визнана інвалідом дитинства не можуть слугувати підставою для скасування рішення, оскільки цей факт було враховано судом першої інстанції.

Крім того, ст.185 СК України передбачає участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що наявні всі підстави для повного задоволення її позову оскільки відповідач має дохід значно більший ніж вказано у довідці яка міститься в матеріалах справи, а зазначений у наданій довідці розмір нарахованого відповідачу доходу взагалі не відповідає прожитковому мінімум не можуть бути прийняті до уваги .

Жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, того, що відповідач має дохід від діяльності ріелтора ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Окрім того, апеляційний суд роз'яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, а позивачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача і додаткових витрат на дитину, якщо є на те будуть наявні законні підстави.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.