22 серпня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
за участю секретаря Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, індексу інфляції та відсотків, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.
10.03.2016 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 під розписку грошову позику у розмірі 113795 грн., які остання зобов'язалась повернути позивачу до 01.07.2016 року.
Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений розпискою, борг не повернула та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його повернення, позивач заявляє свої вимоги щодо стягнення, окрім суми основного боргу в розмірі 113795 грн., інфляційні витрати в розмірі 1585,28 грн. та 3% річних в розмірі 1141,07 грн. (станом на 30.10.2016 року), а також стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору та на правову допомогу.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чмель О.Л. підтримала позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин та просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, та, заслухавши думку представника позивача, вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 (позикодавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики грошових коштів від 10.03.2016 року, оформлену у вигляді розписки. Відповідно до договору позики, позикодавець передав позичальнику у борг грошові кошти в розмірі 113795 грн., а позичальник зобов'язалась повернути позикову суму грошей до 01.07.2016 року (а.с. 7).
Станом на 30.10.2016 року сума позики відповідачем повернута не була, а, відтак, сума боргу за договорами позики складає 113795 грн.
Оскільки відповідачем у встановлений договором позики строк, сума боргу в повному обсязі повернута позивачу не була, та відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на його повернення, позивач заявляє свої вимоги щодо стягнення, окрім суми основного боргу, інфляційні витрати в розмірі 1585,28 грн. та 3% річних в розмірі 1141,07 грн.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.
Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.
Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Даний договір є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Згідно приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Щодо витрат на правову допомогу.
Стаття 59 Конституції України проголошує, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.
Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.
Статтею 40 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України).
Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача - адвокат Чмель О.Л. діє в інтересах позивача на підставі ордеру на надання правової допомоги серії КВ №277196 від 03.11.2016 року (а.с. 9) та договору про надання правової допомоги №36 від 03.11.2016 року, витяг з якого міститься в матеріалах справи (а.с. 10).
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.
Згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договорами позики у встановлений строк в повному обсязі не виконала, а також не скористалась своїми процесуальними правами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за наданою розпискою в розмірі 113795 грн., інфляційних витрат в розмірі 1585,28 грн. та 3% річних в розмірі 1141,07 грн.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, у відповідності до вимог якої з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1165,21 грн. та на правову допомогу в розмірі 7340 грн.
На підставі ст.ст. 11, 526, 527, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, індексу інфляції та відсотків - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 суму заборгованості за наданою розпискою від 10 березня 2016 року в розмірі 113795,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 інфляційні витрати в розмірі 1585,28 грн. та три відсотки річних в розмірі 1141,07 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 судові витрати в розмірі 8505 грн. 21 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий