Провадження № 2/761/2597/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) третя особа : ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2013 року було укладено договір купівлі - продажу частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_1 40/100 часток (кімнату) комунальної квартири, за адресою: АДРЕСА_1. Комунальна квартира має загальну площу 58,30 кв.м. і складається з трьох кімнат житловою площею 43,20 кв.м. Своє право власності власник зареєстрував в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна відповідно до Реєстраційного посвідчення № 12744935 від 13.11.2013 року. В комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Після придбання кімнати, позивачем був зроблений ремонт, за власні кошти, а також в місцях спільного користування: кухня, туалет, коридор. З 1 січня 2014 року позивач не має доступу до квартири, оскільки відповідачами були змінені замки, і викрадені речі з кімнати на суму двадцять тисяч гривень. Відповідачі постійно чинять перешкоди позивачу в користуванні своєю власністю. Позивач неодноразово намагався потрапити до квартири, але відповідачі не впускають його, в результаті чого у них виникають конфлікти та сварки. Відповідачі не впускають до спірної квартири, оскільки вважають, що квартира була приватизована незаконно. Позивач вважає вказані підстави не приводом для перешкоди у користуванні та володінні власністю, яка належить позивачу.

Тому позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та іншим членам його сім'ї в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від замків, та допустити до квартири для належного володіння, користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1; вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1; сягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1, відповідач 1 позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволенні, пояснивши суду, що дійсно перешкоджають позивачу користуватися кімнатою, оскільки вважають, що укладений договір купівлі-продажу зазначеної кімнати незаконний.

Відповідач 2, третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надавали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що знає відповідача 1 приблизно 20 років, вона повинна була викупити кімнату, яка належала ОСОБА_9, відповідач 1 проживала в комунальній квартирі, в 2008 році ОСОБА_9 виїхала з квартири, зі слів відповідача 1 відомо, що вона мала намір викупити кімнату у ОСОБА_9 та щомісячно сплачувати їй кошти, оскільки, не було коштів, щоб повністю викупити кімнату.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що знає відповідача 1 приблизно 15 років, відповідач 1 проживає в 3-х кімнатній квартирі, 1 кімната на даний час не належить відповідачу 1, відповідач з дітьми займала 2 кімнати, в 3 кімнаті проживала, приходила ОСОБА_11 - донька ОСОБА_9, свідку відомо, що відповідач 1 передавала ОСОБА_11 кошти за кімнату, оскільки хотіла її викупити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначила, що знає відповідача 1 приблизно 10 років, знає, що відповідач 1 передавала ОСОБА_12 кошти за кімнату.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2013 року було укладено договір купівлі - продажу частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_1 40/100 часток (кімнату) комунальної квартири, за адресою: АДРЕСА_1. Квартира має загальну площу 58,30 кв.м. і складається з трьох кімнат житловою площею 43,20 кв.м. (а.с. 6).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на 40/100 часток (кімнату) комунальної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу (а.с. 7)

Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2014 року кімнати у приміщенні комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 60/100 частин в кв. 25 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному (а.с. 31).

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на 40/100 часток (кімнату) комунальної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу, беручи до уваги, що відповідачі дійсно перешкоджають позивачу користуватися квартирою, що було також підтверджено в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання не чинити перешкоди ОСОБА_7 та іншим членам сім'ї, то суд приходить до висновку про відмову в цій частині, оскільки, позивачем не конкретизовано членів сім'ї, а ОСОБА_7 взагалі не є стороною по справі та не підтверджено їх право користування зазначеною квартирою.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 317, 356, 358, 382, 383, 386 ЦК України; ст. 155 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні 40/100 частини квартири АДРЕСА_2 шляхом надання йому ключів від замків даної квартири.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя