У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,
Карпенко С.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначала, що з 19 липня 2002 року по 20 червня 2011 року перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_8. Після розірвання шлюбу донька проживає із нею. Вказувала, що відповідач працює, має мінливий дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

З огляду на викладене просила стягнути з ОСОБА_7 на її користь аліменти на доньку ОСОБА_8, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 тис. грн на місяць до досягнення останньою повноліття.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь ОСОБА_6 на неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 тис. грн на місяць, починаючи з 05 лютого 2013 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки відповідач є батьком неповнолітньої доньки - ОСОБА_8, добровільно допомоги на її утримання не надає, тому стягненню з відповідача підлягають аліменти у розмірі 2 тис. грн на місяць.

Судами встановлено, що з 19 липня 2002 року по 20 червня 2011 року ОСОБА_6 перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_8, яка після розірвання шлюбу проживає із матір'ю ОСОБА_6

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судових рішень).

Відповідно до ст. 182 СК України, у редакції, чинній на час ухвалення судових рішень, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судових рішень).

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відносять: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що на час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не працював, про що свідчить його заява до ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 14 березня 2016 року (а. с. 33), суди обґрунтовано задовольнили позов, оскільки відповідач не надав доказів про неможливість сплати аліментів у такому розмірі та тієї обставини, що при спільному проживанні витрати на дитину становили меншу суму. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
Л.М. Мазур
О.М. Ситнік