У Х В А Л А

8 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації,

в с т а н о в и л а:

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 червня 2017 року у відкритті касаційного провадження відмовив.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року та ухвалення нового судового рішення з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд судових рішень, ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, викладені в заяві про перегляд судових рішень, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Ухвала колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2015 року, що надана заявником для порівняння, якою судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту вказаного судового рішення зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Крім того, посилання заявника на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 8 липня 2015 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року, як на приклади наявності підстави перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані судові рішення ухвалені судами апеляційної інстанції в порядку апеляційного провадження.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Я.М. Романюк