Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2067/17

Провадження № 2/185/2036/17

20 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про визнання неправомірними дій із зменшення розміру щомісячних страхових виплат та поновлення належного розміру страхових виплат відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання та каліцтва, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, яким, із урахуванням уточненого позову від 19.04.2017 р., просив визнати неправомірними дії відповідача щодо зменшення з травня 2016 року розміру щомісячних страхових виплат позивачу відшкодування шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров?я під час виконання трудових обов'язків, зобов'язати відповідача поновити позивачу виплати у зв'язку ушкодженням здоров?я під час виконання трудових обов'язків у розмірі, вставленому до їх зменшення в травні 2016 року з урахуванням індексації їх розміру, починаючи з травня 2016 року, у подальшому корегуючи їх відповідно до законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначив, що в період тривалого періоду часу позивач знаходився у трудових відносинах із підприємствами ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», де під час роботи у важких підземних умовах 16 лютого 1996 року отримав трудову травму. Після цього в позивача було виявлено професійне захворювання, про що свідчать відповідні копії актів про нещасний випадок. У відповідності до останнього висновку МСЕК від 17 лютого 2009 року позивачу було безстроково сукупно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, із яких 30 % - за професійним захворюванням, а 10 % - за трудовою травмою. Позивача визнано інвалідом 3-ї групи безстроково. Відповідач сплачує позивачу відповідні встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати із вищезазначеної дати первинно МСЕК по встановленню позивачу втрати професійної працездатності, тобто починаючи з 08 червня 2001 року. Починаючи з березня 2016 року позивачу було призначено та нараховувалося на картковий рахунок відповідна щомісячна страхова виплата в розмірі 3692,51 грн. Страхові виплати саме у такому розміру було нараховано та виплачено позивачу відповідачем у березні, квітні та травні 2016 року. Починаючи з червня 2016 року позивачу без будь-яких попереджень з боку відповідача було значно зменшено розмір щомісячної страхової виплати, а саме з червня 2016 року та послідуючі місяці розмір ї страхової виплати позивача став складати 2914,93 грн. Тобто, розмір відшкодування шкоди було різко зменшено на 777,58 грн. щомісячно (369251 грн. - 291493 грн. = 777,58 грн.). де 3692,51 грн. - розмір страхової виплати у березні-травні 2016 року, а 2914,93 грн. - розмір щомісячної страхової виплат починаючи з червня 2016 року по даний час. З приводу встановлення підстав зміни розміру щомісячної страхової виплати, позивач 21 лютого 2017 року звернувся із заявою до відповідача, в якій також просив вказати, на підставі яких нормативних актів відбулася зміна розміру відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок травми та професійного захворювання. Листом відповідача МВ-05Х01-11 від 06 березня 2017 року на заяву позивачу було повідомлено. що дійсно розмір щомісячної страхової виплати було зменшено позивачу з червня 2016 року та наразі вона становить 2914,93 грн. При цьому відповідач пояснив позивачу. що причиною зміни розміру щомісячної страхової виплати позивачу стало те, що з червня 2016 року фактично не виплачується індексація такого відшкодування у зв'язку із тим, що позивач не надав йому довідки про розмір своєї підвищеної пенсії, що унеможливлює проведення індексації та відповідні індексовані виплати. Також позивач вважає, такі дії Фонду є абсолютно неправомірним та такими, що грубо порушують його права на отримання належного відшкодування шкоди у зв'язку із наступним: так, єдиним та основним нормативним актом, що регулює правовідносини між позивачем і відповідачем є перш за все Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», п. «15» ст.21 якого передбачає . що у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законодавством порядку сплачує щомісячно грошову суму у разі часткової чи повної втрати працездатності , що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. У статті 37 зазначеного вище Закону вказані підстави для перерахування раніше призначеного розміру страхової виплати, якими є виключно: 1) зміна ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміна складу сім?ї потерпілого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Крім того позивач вважає, у відповідача взагалі не має ніяких передбачених законом підстав для зменшення його страхової виплати, починаючи з червня 2016 року, оскільки це взагалі не передбачено спеціальним в такому випадку законодавством. Позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що позивача інформували про необхідність надання даних про підвищення пенсії шляхом направлення відповідних листів не відповідає дійсності, оскільки позивач таких листів ніколи не отримував та доказів їх вручення позивачу відповідач надати не зможе.

Позивач зазначає ще й про те, що жодним нормативним актом в державі не передбачений обов'язки потерпілих надавати Фонду якісь, окрім передбачених ст. 43 випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» документів тим більше після прийняття рішення про призначення страхових виплат, що також свідчить про незаконність дій відповідача. Необхідно звернути увагу і на те, що нова редакція Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року набула чинності лише після 24 лютого 2016 року, тобто вже після призначення та багаторічної виплати відшкодування шкоди позивачу, зв'язку із чим на думку позивача дія цього підзаконного акту не розповсюджується на осіб, яким вже призначені та виплачуються щомісячні страхові виплати.

В позовній заяві позивач зазначає, що посилання відповідача на рекомендації, викладені у листі Міністерства соціальної політики від 28 березня 2016 року є взагалі недоречними, оскільки вони не носять обов'язкового характеру та прямо суперечать нормам законів, що регулюються правовідносини з відшкодування шкоди потерпілим на виробництві.

Позивач надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності, позовні вимоги не визнає. 19.04.2017 р. надав суду письмові заперечення на позов, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та неправомірними. Вказує, що позивач перебуває на обліку у відділенні з 08.06.2001 року у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, має стійку втрату професійної працездатності в розмірі 40 %. Згідно Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» відділення виплачує позивачу щомісячну страхову виплату, яка компенсує відповідну частину втраченого заробітку, розмір якої з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року становить 2914, 93 грн. Індексація щомісячної страхової виплати позивачу провадиться відділенням згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 рок № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Розмір індексації щомісячної страхової виплати позивача станом на 01.03.2016 року складав 777, 58 грн. Призначення індексації щомісячної страхової виплат провадилося на підставі документів, наявних в особовій справі Позивача. Відповідач також зазначає, що правомірність зменшення суми індексації на розмір підвищення доходу підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 28.03.2016 №4470/0/14-16/10, яке відповідно до пункту 14 Порядку № 1078, надає роз'яснення щодо застосування цього Порядку. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 17.09.2015 № 704 з 01.09.2015 року відбулося підвищення прожиткового мінімуму для осіб. які втратили працездатність, та, відповідно розміру пенсій, обрахованих на підставі цього показника. На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 На 265» здійснено підвищення розміру пенсій з 01.12.2015 року. На підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 288 відбулося підвищення розміру мінімальної заробітної плати та пенсії з 01.05.2016 року. Вказані підвищення пенсій, як однієї зі складових загального доходу, являється підставою для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Станом на час розгляду справи у суді позивач не повідомив відділення про підвищення пенсії за період з 01.09.2015 по 31.05.2016. Відсутність інформації про підвищення розміру пенсії унеможливлює правильне призначення індексації страхових виплат.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо права позивача на грошові кошти, який за змістом правовідносин не носить ознак публічно-правового.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону).

За ч.ч.1, 2, 4 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зазначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Тобто, відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін характеру правовідносин, такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таку саму позицію висловив і Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 Постанови від 01.03.2013, № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Судом встановлено, що за висновком МСЕК від 17.02.2009 р. позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% із яких 30% - за професійним захворюванням, а 10 % - за трудовою травмою та визнано інвалідом третьої групи безстроково.

За час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах 16 лютого 1996 року позивач отримав трудову травму, після цього в нього було виявлено професійне захворювання, про що свідчать відповідні акти, а саме: акт №5 про нещасний випадок на виробництві та акт №55 про розслідування хронічного професійного захворювання.

Відповідно до рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачу з березня 2016 року (в березні, квітні, травні) було призначено та нарахована на картковий рахунок відповідна щомісячна виплата в розмірі 3 692, 51 грн. Також відповідно до цієї довідки судом встановлено, що за червень, липень, серпень 2016 року позивачу сплачено 2914,93 грн.

Згідно довідки №13484 від 09.12.2016 року Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, ОСОБА_1, 1958 р. н. не перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області і пенсію станом на 09.12.2016 року не отримує. Із змісту витребуваної судом за клопотанням відповідача інформації Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області випливає, що пенсійну справу позивача 01.09.2014 р. було направлено до Управління Пенсійного фонду АРК м. Керч. Судом із метою перевірки обставин справи та запобігання можливим процесуальним зловживанням з боку учасників справи було направлено запит щодо зареєстрованого місця поживання позивача, та 20.07.2017 р. отримано відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 12.07.2017 р., за яким позивач є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 31.10.1994 р., що відповідає відмітці у паспорті позивача, копія якого додано до позову.

Відповідно до довідки про доходи №1097/1 від 28.04.2017 року Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування віл нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України загальна сума доходу за період січень 2016 - грудень 2016 р за виключенням аліментів становить - тридцять вісім тисяч вісімдесят дев'ять гривень 48 коп. З них за січень 2016 року по березень 2016 року сума до видачі щомісячно становила 3692,51, а з квітня по грудень 2016 року сума до виплати щомісячно становила 2914,93 грн.

Відповідно до довідки про доходи №1097/21 від 28.04.2017 року Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України загальна сума доходу за період січень 2017 року по березень 2017 року за виключенням аліментів становить - дев'ять тисяч чотириста тридцять дві гривні 71 коп. З них за січень, лютий 2017 року сума до видачі 2914,93 грн., за березень 2017 3602,85 грн.

Відповідно до постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2017 року №0414/2059/2059.1/65 від 24 березня 2016 року, постановлено призначити потерпілому ОСОБА_1 номер справи 2059, номер випадку 2059,1, перерахувати щомісячну грошову суму (вид виплати 410, КЕКВ 2730,03) в розмірі 2837,82 грн.

Відповідно до листа № В-05/01-11 від 06.03.2017 року Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції фонду у місті Павлоград Дніпропетровської області, причиною зміни розміру щомісячної страхової виплати позивача, стало те, що позивачу з червня 2016 року фактично не виплачується індексація такого відшкодування у зв'язку із тим, що позивач не надав йому довідки про розмір підвищеної пенсії, що унеможливлює проведення індексації та відповідні індексовані виплати.

Згідно положень статті 1, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, був прийнятий з метою реалізації положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року та визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абз. 1-4 пункту 5 названого вище Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно абз. 1-3 пункту 10 Порядку №1078 у разі коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання одночасно із щомісячною грошовою сумою, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, виплачується пенсія, в першу чергу індексується щомісячна грошова сума.

Індексація пенсій у випадках, зазначених у першому і другому абзацах цього пункту, провадиться органами Пенсійного фонду на підставі довідок відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в яких зазначається сума призначеної страхової виплати, проіндексована її сума і сума індексації.

Так, згідно із пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідачем не надано доказів як підвищення органами Пенсійного фонду України розмірів пенсії позивача, так, і взагалі виплати позивачу пенсії після 01.09.2014 р.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1078 проведення індексації грошових доходів населення № 1078, саме загальний дохід, який підлягає індексації, потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, не повинен перевищувати прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили, працездатність.

Відтак, дії відповідача по індексації страхових виплат в з урахуванням всього сукупного доходу позивача, а не лише одного виду - страхових виплат, могли бути визнані правомірними за умови доведення позивачем факту збільшення пенсійних виплат позивача. Щодо посилань відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 28 березня 2016 року №4470/0/14-16/10, суд виходить із того, що хоча такий лист не є нормативно-правовим актом та носить роз'яснювальний характер, однак і не суперечать нормам Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року.

Відтак, є підстави зобов'язати відповідача поновити позивачу виплати у зв'язку ушкодженням здоров?я під час виконання трудових обов'язків у розмірі, вставленому до їх зменшення в травні 2016 року з урахуванням індексації їх розміру, починаючи з червня 2016 року (оскільки позивач визнав, що саме із червня 2016 р. відповідач зменшив розмір щомісячної страхової виплати), а вимога в частині подальшого корегування виплат відповідно до законодавства, тобто в майбутньому, не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право. На думку суду, це відновить порушені права позивача, що також відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13. Спосіб захисту, обраний позивачем, у зазначеній частині, не суперечить чинному законодавству України. Як вказано у постанові ВСУ від 12 червня 2013 року, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд виходить із того, що припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та примусове виконання обов'язку в натурі прямо визначені законом як способи захисту порушеного цивільного права.

Одночасно суд вважає за необхідне в задоволенні позовної вимоги про визнати неправомірними дії відповідача щодо зменшення з травня 2016 року розміру щомісячних страхових виплат позивачу відшкодування шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров? я під час виконання трудових обов'язківвідмовити, оскільки, по-перше, такий спосіб захисту порушеного права не можна визнати ефективним та таким, що відповідає ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, а по-друге, відповідні обставини справи встановлюються та викладаються судом в мотивувальній частині рішення і є контекстним предметом розгляду спору, що унеможливлює їх визначення та застосування як способу захисту цивільних прав окремим порядком із зазначенням у резолютивній частині судового рішення як спосіб захисту цивільних прав позивача, а по-трете, таке порушення прав позивача відбувалося із червня 2016 р.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 232, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді поновити ОСОБА_1 виплати у зв'язку ушкодженням здоров?я під час виконання трудових обов'язків у розмірі, вставленому до їх зменшення в червні 2016 року з урахуванням індексації їх розміру, починаючи з червня 2016 року.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій