Справа № 415/2007/17
Провадження № 2/415/957/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.17 м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участю секретарів Болотової І., Гавриленко В.В.,

представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поділити спільне набуте у шлюбі майно, виділивши йому у власність:

-автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, 2012 р.в., державний номер ВВ2882СЕ, бежевого кольору, вартістю 541600 грн.;

-автобус ПАЗ 4234, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_1, білого кольору, вартістю 148940 грн.;

та відповідачці:

-автобус ПАЗ 4234, 2008 р.в., державний номер ВВ3635АА, білого кольору, вартістю 284340 грн.;

-автобус IVECO 391Е.12.35, 1999 р.в., державний номер НОМЕР_2, білого кольору, вартістю 305970 грн.;

-мікроавтобус ГАЗ 32213-224, 2002 р.в., державний номер 08898АХ, синього кольору, вартістю 40620 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що починаючи з 25 липня 1992 р. сторони перебували зареєстрованому шлюбі. З моменту укладення шлюбу сторони проживали однією сімєю та вели спільне господарство. В березні 2016 року після припинення шлюбних відносин позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу

, де дізнався, що шлюб між сторонами розірвано ще у 2007 р. Однак після розірвання шлюбу сторони продовжували мешкати разом та вели спільне господарство аж до початку 2016 року. За час перебування у шлюбі та після його розірвання до початку 2016 року, за спільні кошти сторонами і було придбано майно, що є предметом позову.

Угоди про поділ спільного майна у досудовому порядку сторони не досягли, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав, просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила в ньому відмовити. Суду пояснила, що все перелічене майно було придбане нею за власний кошт за гроші від здійснення підприємницької діяльності, крім мікроавтобусу ГАЗ. Позивачу було відомо про розірвання шлюбу, він приходив до суду на перше засідання, про рішення знав, влаштував того дня сварку. Мешкали разом, бо позивач був прописаний у її будинку, і виселити його вона не могла. Спільне господарство не вели. Свідоцтво про шлюб брала для оформлення кредиту на автомобіль, у РАЦСі сказали, що розірвання їх шлюбу не зареєстроване.

Згодна із запропонованими позивачем цінами тільки на автобус Ивеко та мікроавтобус ГАЗ, на інші транспортні засоби з цінами не згодна.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити по суті, а у разі визнання вимог доведеними - застосувати позовну давність.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що у 2007-му році разом із відповідачкою приїздила у судове засідання на розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_3 був у суді і знав про розгляд справи. Після розірвання шлюбу сторони мешкали в одному будинку, але спільне господарство не вели.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з 2009 р. у нього виникли стосунки з відповідачкою. Сторони мешкали в одному будинку, однак спільне господарство не вели, кожний був сам по собі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працювала у відповідачки, у 2007-му році сторони розірвали шлюб, у день розлучення позивач влаштував скандал з відповідачкою. У 2009-2010 р.р. у відповідачки зявився чоловік ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу сторони мешкали в одному будинку, але кожний окремо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що у 2007 р. сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу сторони мешкали в одному будинку, але спільне господарство не вели.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що батьки розірвали шлюб у 2007-му році, батько про це знав, бо влаштував матері скандал. Спільне господарство після розірвання шлюбу не вели.

В судовому засіданні досліджені наступні докази: копія свідоцтва про шлюб, копія рішення про розірвання шлюбу, відповіді територіального сервісного центру № 4444, лист-пропозиція, довідка голови вуличного комітету, копія договору дарування житлового будинку, копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія ліцензії, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідка ДПІ у м.Лисичанську, копія листа Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, копії висновків про результати розгляду звернення, копії договорів комісії, копія довідки-рахунку, копія рахунку фактури та видаткової накладної, копія договору на надання послуг з перевезення пасажирів № 0019/14 від 01.01.2015, копія договору на надання послуг з перевезення пасажирів № 168 від 21.11.2014, копія договору на надання послуг з перевезення пасажирів № Л-11 від 01.04.2017, копія заявки на придбання автомобіля, копія рахунку фактури, копії платіжних доручень та квитанцій, копія договору № 464 купівлі-продажу автомобіля, письмові пояснення ОСОБА_4, довідка ДПІ м. Лисичанська, копія кредитного договору, копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, договори купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційні картки на транспортні засоби, копія позовної заяви про розірвання шлюбу; умови кредитування, договір №33 про надання послуг; відповідь Лисичанської міської ради; рішення Лисичанської міськради №4/52 від 24.12.15. і виконкому Лисичанської міськради №488 від 29.12.15. та затверджені ним регламент видачі довідок про склад сімї, зразок заяви і довідки.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.ст.60 ч.1, 61 ч.3 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст.ст.114 ч.2, 115 ч.1 СК України (в редакції станом на 2007 р.) у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 25 липня 1992 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28 серпня 2007 р., що набрало чинності 10 вересня 2007 р. /а.с.11/.

Під час шлюбу на імя відповідачки 19 листопада 2002 р. був зареєстрований мікроавтобус ГАЗ 32213-224, 2002 р.в., державний номер 08898АХ, з правом керування позивачем у справі (а.с.130, 134).

Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити мікроавтобус ГАЗ 32213-224, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину цього мікроавтобусу.

Суд не приймає посилання представника відповідача на сплив позовної давності, оскільки початок перебігу позовної давності згідно ст.72 ч.2 СК України починається не з моменту розірвання шлюбу, а зо дня порушення права власності.

Мікроавтобус ГАЗ 32213-224 на час розгляду справи судом не відчужений відповідачкою, доказів інших порушень прав позивача суду не надано, тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Що стосується іншого майна, яке просить поділити позивач, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, т.я. всі ці транспортні засоби були придбані відповідачкою після розірвання шлюбу з позивачем.

Так, відповідно до договору № 464 купівлі продажу автомобіля від 19 грудня 2011 р. відповідачка придбала транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, а 31.01.2012 р. він був зареєстрований за нею, реєстраційний номер ВВ2885СЕ /а.с.96-98, 113, 135/.

09.06.2012 р. на відповідачку був зареєстрований транспортний засіб автобус (пасажирський) IVECO 391E.12.35, реєстраційний номер ВВ3758АА, білого кольору, обєм двигуна 9500 /а.с.114. 133/.

02.04.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу на відповідачку був зареєстрований транспортний засіб автобус ПАЗ 4234, реєстраційний номер ВВ3184АА, білого кольору, обєм двигуна 4750 /а.с.115, 131/.

14 грудня 2010 р. на підставі довідки-рахунку №369634 за ОСОБА_4 був зареєстрований транспортний засіб автобус ПАЗ 4234, реєстраційний номер ВВ3635АА, білого кольору, обєм двигуна 4750 /а.с.60-61, 116, 132 31 травня 2017 р. здійснена заміна свідоцтва про реєстрацію/.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він не знав про розірвання шлюбу, бо ці пояснення категорично спростовуються поясненнями відповідачки та всіх допитаних свідків, з яких ОСОБА_5 бачила позивача у суді у день першого судового засідання за позовом про розірвання шлюбу, а ОСОБА_9 віддала позивачу отримане поштою рішення про розірвання шлюбу.

Та обставина, що відповідачка після розірвання шлюбу брала дублікати свідоцтва про шлюб не впливає на правовий стан сторін, як осіб, що після 10 вересня 2007 р. є такими, що не перебувають у шлюбі.

До того ж, згідно діючого на той момент законодавства хоча реєстрація розірвання шлюбу була необхідною, однак правові наслідки відсутності такої реєстрації СК України не передбачав.

Позивачем не підтверджено належними та переконливими доказами і проживання сторін однією сімєю, а саме - ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов'язків, що притаманні подружжю.

Довідка голови вуличного комітету (а.с.20) не може бути таким доказом, бо відповідачка не заперечує факт проживання з позивачем у належному їй будинку (а.с.39-41), в якому він зареєстрований з 1998 р. (а.с.8), однак проживання за однією адресою не є тотожнім веденню спільного господарства.

Відповідачка у судовому засіданні категорично заперечила ведення спільного господарства після розірвання шлюбу, заперечували цю обставину і всі допитані у суді свідки.

Допитана у якості свідка донька сторін ОСОБА_9, яка безпосередньо проживала разом із сторонами також підтвердила пояснення відповідачки, щодо окремого проживання та відсутності спільного господарства у сторін.

У свою чергу, відповідачка є приватним підприємцем, яка здійснює послуги з перевезення пасажирів і має відповідну ліцензію (а.с.42-47, 64-74).

З довідки ДПІ вбачається, що відповідачка має дохід від підприємницької діяльності (а.с.48).

З наданих відповідачкою квитанцій та платіжних доручень вбачається, що вона здійснювала оплату, зокрема. за транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN (а.с.78-94).

Тобто відповідачкою надані докази її фінансової можливості самостійно за власний кошт придбати після розірвання шлюбу транспортні засоби, що є предметом позову. Доказів участі в цьому позивача по справі ним суду не надано.

Таким чином, в звязку із недоведеністю позивачем факту сумісного з відповідачкою придбання спірного майна, відсутні і правові підстави для виділення йому у власність спірні транспортні засоби.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, виходячи із вартості частки майна, на яке визнано право власності, підлягає стягненню 203,1 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку мікроавтобусу ГАЗ 32213-224, 2002 р.в., кузов №1826, VIN №ХТН0996, державний номер 08898АХ.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 203 (двісті три) грн. 10 коп.

В іншій частині позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя