Справа №: 343/1085/17
Провадження №: 2/0343/514/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

за участю: секретаря судового засідання Височанської О.З.

представника позивача- Матієвського С.В.,

представнтика відповідача-Герила В.І.

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Алькор Інвест" до Долинського районного відділу державної виконачої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, заінтересована особа ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувшись до суду з даним позовом, просить зняти арешт з нерухомого майна, яке є іпотекою за кредитним договором №06-2/371Ф від 25.09.2007 року, укладений між ВАТ «Електрон Банк», правонаступник якого є ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» та ОСОБА_1, належне іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: будівлю складу, загальною площею 615,1 (шістсот пятнадцять) кв.м, що знаходиться за адресою: Івано- Франківська область, м. Долина вул. Торгова, буд. №8.

В обгрунтування позову покликається на те, що 29.09.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» правонаступником якого є позивач, таОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір №06- 2/371Ф, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 200 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 23 вересня 2019 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договром 29.09.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №3767, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно а саме: будівля складу, загальною площею 615,1 (шістсот пятнадцять) кв. м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул.Торгова, буд.№8.

16.12.2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1, згідно з якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №06-2/371Ф від 25.09.2007 року, що був укладений між ПАТ «ВіЕс Банк" та ОСОБА_1, таким чином ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» набуло прав кредитора по грошовим вимогам до ОСОБА_1, та стало правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором №06-2/371Ф від 25.09.2007 року. Окрім цього, наданий час є іпотекодержателем нерухомого майна - будівля складу, загальною площею 615,1 (шістсот пятнадцять) кв.м., яке знаходиться за вказаною вище адресою.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.06.2017 року заборона та іпотека на вищезазначене нерухоме майно була зареєстрована 25.09.2007 року за номерами 5719248, 18082588, 18082130.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладене арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту.

Для задоволення своїх вимог за основним зобовязанням ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки, як у судовому так і позасудовому порядку, зокрема шляхом самостійного продажу у відповідності до п.16 Договору іпотеки.

Згідно з ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Таким чином, ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» має пріоритетне право на звернення стягнення на заставне майно, оскільки в силу дії ст.585 Цивільного кодексу України таке право виникло у позивача ще 25.09.2007 року з укладанням договору іпотеки за номером №3767, арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено Долинським районним ВДВС 31.12.2013 року, тобто після укладання іпотечного договору, номер запису обтяження: 4159335.

Накладений Долинським РВ ДВС арешт унеможливлює виконання умов іпотечного договору від 25.09.2007 року та позбавляє можливості ТОВ «ФК»АЛЬКОР ІНВЕСТ» скористатися своїм правом на продаж, відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» іпотечного майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №06-2/371Ф від 25.09.2007 року. Вищенаведені обставини слугували причиною звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підпримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти позову про зняття арешту з нерухомого майна, виклавши їх у письмовій формі. У задоволенні просив відмовити, оскільки на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3, у тому числі, на користь держави, виконавчих зборів.

Відповідно до ч.1 ст. 46 ЗУ "Про виконавче провадження " у разі якщо під час розподілу грошових сум, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Таким чином, реалізація майна боржника у рамках виконавчого провадження шляхом проведення електронних торгів дасть змогу не тільки погасити заборгованість перед стягувачем-іпотекодержателем, що буде зроблено в першу чергу, а й залишок коштів перерахувати на користь інших стягувачів, у тому числі на користь держави.

У разі реалізації майна, шляхом проведення електронних торгів, майно може бути реалізовано за ціною, вищою за стартову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та в судовому засіданні суд встановив, що 29.09.2007 року між АТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ТзОВ "Фінансова компанія "АЛЬКОР ІНВЕСТ", таОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір №06-2/371Ф, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 200 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 23 вересня 2019 року (а.с. 4-7, 36-43, 55-56).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 25.09.2007 року між ВАТ "Електрон Банк" і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є будівля складу, загальною площею 615,1 (шістсот пятнадцять) кв. м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул.Торгова, буд. №8 (а.с 22-31).

Рішенням Долинського районний суду Івано-Франківської області від 25.11.2011 року по справі №2-974/2011р. із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №61-2/183 від 22.09.2008р. в розмірі 318 474,03 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн., разом- 320 294,03 грн. 10.10.2013 року ухвалою Долинського районного суду у справі №343/270/13-ц між позивачем та боржником ОСОБА_1, фінансовим поручителем ОСОБА_4, затверджено мирову угоду, відповідно до якої передбачено графік погашення заборгованості, що становила 1 562 153,95 грн.

30.12.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Долинського РУЮ винесено постанову про арешт усього належного боржнику нерухомого майна й оголошення заборони на його відчуження.

З приводу посилання позивача про те, що накладений Долинським РВ ДВС арешт унеможливлює виконання умов іпотечного договору від 25.09.2007 року та позбавляє його можливості скористатися своїм правом на продаж, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотечного майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №06-2/371Ф від 25.09.2007 року, суд вважає за необхідне зазаначити наступне.

Права і обовязки виконавців визначені у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 26 цього Закону).

За змістом частини 1 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) т а примусовій реалізації.

Відповідно до п. 6 вказаної сатті стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Стаття 46 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

Зі змісту укладеного вищезазначеного іпотечного договору, зокрема п.п. 8, 9 зазначено, що предмет іпотеки може бути відчужений іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути зверненно стягнення. У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов"язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважного перед іншими кредиторами іпотекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 23). П. 16 цього Договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.15).

Судом встановлено, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки: будівлю складу, загальною площею 615,1 (шістсот пятнадцять) кв.м не ухвалювалось, інший документ, з перелічених вище, який передбачає звернення стягнення, з матеріалів справи не вбачається . Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем його права на реалізацію заставленого майна, передбаченого ст. ст. 38 Закону України «Про іпотеку», є безпідставним.

Таким чином, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Тому, у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження".

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ України у справі за№6-238цс14.

З матеріалів справи вбачається, що, накладаючи державним виконавцем арешт на майно боржника, вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі на користь іпотекодержателя, а не з виконання судових рішень чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

З долучених в судовому засіданні постанов серії ВП №42751341 від 30.06.2017 року та ВП №46063168 від 30.06.2017 року при примусовому виконанні: ухвали Долинського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Фінансова компанія "АЛЬКОР ІНВЕСТ" 1 562 153,95 грн. боргу та виконавчого листа №2-974/201, виданого 08.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в соліданому порядку на користь ТзОВ "Фінансова компанія "АЛЬКОР ІНВЕСТ" 318 474,03 грн. заборгованості за кредитним договором, вбачається, що на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа та керуючись п.1.ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" постановлено виконавчі документи повернути стягувачу.

Зміст ч.1 п.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" вказує, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 цього Закону у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Суд встановив, що з заявою про зняття арешту з вищевказаного майна позиивач не звертався, хоч як стягувач ТЗОВ "Фінансова компанія "АЛЬКОР ІНВЕСТ" у даному виконавчому провадженні має право на таке звернення. Окрім цого, встановлено, що скарга на дії державного виконавця в порядку розділу 7 Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» від позивача також на не надходили.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову .

На підставі викладеного, ст.ст. 391 Цивільного кодексу України, ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-216, 218 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Алькор Інвест" до Долинського районного відділу державної виконачої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, заінтересована особа ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повне рішення суду виготовлено: 31.07.2017 року