Справа № 369/5452/15-ц
Провадження № 2/369/913/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Потоцька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 2011 року до 2015 року. За час шлюбу ними було придбане майно: квартиру№27, що знаходяться по провул. Фізкультурний, буд.25 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. У добровільному порядку поділити майно сторони не можуть.

Просила суд поділити майно та визнати за нею право власності на ? частину квартиру№27, що знаходяться по провул. Фізкультурний, буд.25 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подав суду зустрічний позов про поділ боргових зобовязань подружжя, який ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року залишений без розгляду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області даний позов обєднаний з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та визнання права власності на майно. Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що 30 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна та ОСОБА_3 отримала грошові кошти в розмірі 20 375 дол. США. У вересні 2013 року ОСОБА_3 подарувала йому грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США. Але даний договір не був нотаріально посвідченим, оскільки він постійно перебував у відрядженнях, а ОСОБА_3 ухилялась від такого посвідчення, ігноруючи його неодноразові звернення, тому він був позбавлений можливості укласти даний договір у встановленому законом порядку. Вказав, що для придбання квартири він взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США. Таким чином при купівлі спірної квартири ним було внесено 45 000 дол. США власних коштів, тому дана квартира є його особистою власністю, а не спільним майном подружжям.

Просив суд визнати укладеним договір дарування грошових коштів від 10 вересня 2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3К; визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов та заперечував проти поданого позову ОСОБА_6 Направив суду письмові заперечення. Просив суд задоволити позов ОСОБА_1 та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти позову заперечував, підтримав позов ОСОБА_2 Просив суд задоволити позов ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

У судове засіданні ОСОБА_3 не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити за наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що з 11 червня 2011 року по 13 січня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія 1-КГ №063044, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серга 1-КГ №060107, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області.

За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

08 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №Ф25/27, а саме квартири, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності №27799382 від 07 жовтня 2014 року.

За ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюють положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки майно придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, тому воно є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і частки сторін є рівними.

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене суд вважає за доцільне розділити майно подружжя, визнавши право власності по ? частині за кожним на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2, що в придбання вищевказаного майна були вкладені лише його особисті кошти, так як належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано.

За ст.ст. 717, 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Також чинним законодавством встановлена форма договору дарування. Так, ст.. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду письмовий договір дарування грошових коштів, укладений 10 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Дані докази суд до уваги не бере, оскільки договір дарування грошових коштів має бути не лише укладений в письмовій формі, але й підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

За ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пояснення ОСОБА_8 не може підтверджувати укладення договору дарування відповідно до вимог цивільного законодавства. При цьому судом не встановлено жодних перешкод для нотаріального посвідчення такого правочину або ухилення однієї із сторін від такого укладення. Тому доводи ОСОБА_8 суд вважає необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

Крім того, відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки чинним законодавством не передбачено визнання в судовому порядку укладеним договору дарування грошових коштів, що є також підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та визнання права власності на майно.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3654 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн.).

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та визнання права власності на квартиру відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич