АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/429/17 Справа № 205/1439/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного геодезичного центру "Азимут", Управління держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування її державної реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов до ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного геодезичного центру "Азимут", Управління держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування її державної реєстрації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного геодезичного центру «Азимут», Управління держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування рішення Дніпропетровської міської ради №127/16 від 27.06.2007 року, яким ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,0975 га за адресою: АДРЕСА_1, скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_3 на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради №127/16 від 27.06.2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 11.08.2008 року, скасування запису в Поземельній книзі про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,0975 га за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінської районної Ради народних депутатів № 21/9 від 12.01.1990 року за ОСОБА_2,закріплено земельну ділянку площею 678 кв.м. по АДРЕСА_2, виділено в тимчасове користування без права забудови 615 кв.м. землі. Узаконено та затверджено акти приймання в експлуатацію жилого будинку А-І із 4-х кімнат жилою площею 54,5 кв.м., корисною - 89,0 кв.м., літню кухню Б, сарай В, душ Г, вбиральня Д по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_2 внести зміни в генплан через міжміське бюро технічної інвентаризації.

На підставі свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 22 лютого 1990 року видане Ленінським РКГ, на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів №21/9 від 12.01.1990 року, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 22.02.1990 році та записано в реєстрову книгу №529 за реєстровим №80, ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.2000 року посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить житловий будинок АДРЕСА_1.

11 лютого 2008 року ОСОБА_3 було видано Державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0975 га по АДРЕСА_1 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2007р. №127/16.

В ході оформлення державного акту на право власності на землю ОСОБА_3 у 2006 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка містить план земельної ділянки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок у відповідності з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженою наказом Держкомзему України №376 від 18.05.2010 року.

ОСОБА_2, як суміжним землекористувачем було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_3, що підтверджується його особистим підписом у акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24.10.2006 року.

З листа Управління держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 30.06.2015 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року право власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 у державному реєстрі земель не зареєстровано. Проте, зазначено, що згідно даних Державного земельного кадастру, станом на 10.06.2015 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована в межах та площею зазначених в Державному акті від 11.02.2008 року серія НОМЕР_3. Жодних порушень та накладок на суміжні землі не виявлено.

Відповідно до висновку судової земельно-технічно експертизи №294-14 від 05.08.2014 року встановлено, що фактичні розміри та межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 частково відповідають межам та розмірам земельної ділянки згідно державного акту НОМЕР_1 від 11 лютого 2008 року за кадастровим номером НОМЕР_2, а саме: від т.1 до т.4 межі та розміри земельної ділянки по фактичному користуванню відповідають межам та розмірам згідно державного акту на дану земельну ділянку; від т.4 до т.11 межі та розміри земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідають межам та розмірам згідно державного акту на дану земельну ділянку.

Відповідно до кадастрового плану-схеми земельних ділянок АДРЕСА_1 встановлено, що фактичні розміри земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 не відповідають розмірам зазначеним у довідці про землекористування відділу будівництва і архітектури Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №21/9 від 12.01.1990 року, плану земельної ділянки до даної довідки та рішенню Ленінської районної Ради народних депутатів від 12.06.1990 року №21/9, а саме: згідно плану земельної ділянки до довідки про землекористування довжина земельної ділянки між домоволодінням АДРЕСА_1 від т.12 до т.13 становить - 40,0 м.

Згідно кадастрового плану - схеми земельних ділянок АДРЕСА_1 довжина земельної ділянки між домоволодіннями НОМЕР_4 та НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 по фактичному користуванню з урахуванням проходу (проїзду) від т.12 до т.13 становить -39,26 м. Розбіжності між розмірами виникають у зв'язку з тим, що при складанні кадастрового плану земельної ділянки проводяться геодезичні вимірювання та використовується високоточне обладнання, тоді як при виконанні замірів земельної ділянки при складанні плану земельної ділянки використовувалась металева рулетка.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0975га, земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1., цільове призначення: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На час видачі державного акту на право приватної власності ОСОБА_3 була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка у п. 1.12. передбачала, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

У п. 1.13 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Тобто при проведенні робіт з видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язковою складовою є визначення та перенесення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки.

Отже, за Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

При видачі державного акту на право приватної власності на землю у 2008 році ОСОБА_3 таких порушень чи неузгоджень не було виявлено. Доказів того, що при виготовленні оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку допущено порушення вимог Інструкцій матеріали цивільної справи не містять.

Крім того, відповідно до ч.1,3 ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_3 державного акту на право приватної власності на землю) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. в, гп. 18 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Згідно довідки Виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, ділянка, розташована по вул. Конструктивній знаходиться в користуванні ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ленінської Ради народних Депутатів від 12.01.1990р. №21/9, площею 678 кв.м., однак судом першої інстанції не прийнято в якості належного та допустимого доказу вищезазначену довідку, оскільки відсутня дата складання довідки та реєстраційний номер, підпис начальника відділу. До довідки додається план ділянки, згідно плану її розмір складає 678 кв.м., щодо іншої ділянки розміром 615 кв.м. відсутня інформація.

Земельна ділянка під домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 не сформована, тобто межі земельної ділянки не встановлювались, не формувались, державний акт на постійне користування не видавався. Отже, ОСОБА_2 не є власником (користувачем) земельної ділянки під домоволодінням, що знаходиться в його власності, оскільки не надано жодні належні та допустимі докази, що посвідчують право приватної власності /користування/ ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 678 кв.м., що розташована у АДРЕСА_2.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішення Дніпропетровської міської ради №127/16 від 27.06.2007 року та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 фактично зводиться до припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку. Проте, порядок припинення права на землю визначений ст. 140 Земельного кодексу України, а саме: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерті власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом а підстави пимусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку закріплені в ст.143 ЗК України, якими є: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднень земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту,об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановлення режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим кодексом.

Крім того, порушене ОСОБА_2 питання про скасування Державного акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 фактично зводиться до припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку. Проте, порядок припинення права на землю урегульовано главою 22 Земельного кодексу України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 Земельного кодексу України, що є вичерпним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що рішення Дніпропетровської міської ради №127/16 від 27.06.2007 року, яким ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,0975 га за адресою: АДРЕСА_1 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства і ОСОБА_3 на законних підставах передано у власність земельну ділянку площею 0,0975 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, а державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 11.02.2008 року, що був виданий ОСОБА_3, підтверджує його право приватної власності на згадану земельну ділянку по вказаній адресі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича