Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» (далі - ПСП «Україна») звернулося до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_3 338 922 грн на відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що згідно з вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2013 року та вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2013 року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року, ОСОБА_3 визнано винною і засуджена за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України до штрафу у розмірі 680 грн за те, що вона, будучи Криничненським сільським головою, зловживаючи службовим становищем, дала вказівку внести недостовірні відомості до протоколу засідання виконавчого комітету сільської ради щодо питання оформлення права власності за ОСОБА_4 на належні позивачу приміщення магазинів, що розташовані по АДРЕСА_1, та видала рішення про оформлення за ним права власності, внаслідок чого вони вибули з володіння позивача та перейшли до іншої особи. Вказаними діями позивачу завдано майнову шкоду.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року, задоволено позовні вимоги ПСП «Україна». Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПСП «Україна» відшкодування матеріальної шкоди у сумі 338 922 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПСП «Україна» суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, посилаючись на доведеність вини відповідача вироком суду, дійшов висновку про наявність правових підстав для матеріальну відповідальності відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2013 року та вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2013 року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року, ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України до покарання у вигляді штрафу за те, що, будучи Криничненським сільським головою, достовірно знаючи, що приміщення магазинів по АДРЕСА_2 не перебували на балансі Криничненської сільської ради, та те, що ОСОБА_4 не надав документів, установлених законодавством, які підтверджують його право власності на об'єкти нерухомого майна, надала вказівку внести недостовірні відомості до протоколу № 4 засідання Виконавчого комітету Криничненської сільської ради від 28 квітня 2005 року, а саме: друкування у вказаному протоколі питання № 3 про оформлення права власності громадянину ОСОБА_4 на приміщення магазинів, яке фактично не розглядалось на засіданні виконавчого комітету Криничненської сільської ради від 28 квітня 2005 року.

У подальшому, достовірно знаючи, про те, що питання про оформлення громадянину ОСОБА_4 права власності на приміщення магазинів не розглядалось, а відповідне рішення на засіданні виконавчого комітету ради не приймалось, склала та видала завідомо неправдивий документ - рішення від 28 квітня 2005 року № 11 про оформлення права власності за ОСОБА_4 на ці приміщення магазинів, на підставі якого за ним зареєстровано право власності, чим приватному сільськогосподарському підприємству «Україна» завдано майнову шкоду.

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на ці магазини зареєстровано за ОСОБА_4

Згідно з висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 17 вересня 2014 року ринкова вартість магазинів на момент проведення експертизи складає: магазину в с. Криничне - 127 412 грн, магазину в с. Садки - 211 510 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п. 2, 9) роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ст. 41 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Як встановлено вище, приміщення магазинів вибули з володіння позивача і на теперішній час власником є інша особа.

Частина 3 ст. 386 ЦК України передбачає можливість відшкодування майнової та моральної шкоди, що була заподіяна порушенням права власності.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про можливість стягнення із відповідача вартості втраченого майна.

Судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвалених судами рішень, так як вони ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.В. Кафідова

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М. Фаловська