Справа № 159/1622/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/1032/17 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2015 р. шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З червня 2014 р. дочка проживає разом з позивачем у Республіці Італія, перебуває на повному її утриманні, однак, місцем реєстрації неповнолітньої дитини сторін є адреса проживання батьків відповідача в Україні. Зазначає, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, відповідач має несталий дохід, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2017 року в даній справі позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з 03 травня 2017 р. та до досягнення дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та просив відхилити.

Позивач в судове засідання не зявилась.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини частково, суд першої інстанції виходив із рівності обов'язків батька та матері утримувати дитину до її повноліття, також врахував, що дитина сторін в даний час проживає з позивачем та перебуває на утриманні останньої, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у відповідача інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України та відсутність доказів того, що він має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Судом першої інстанції встановлено із матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі, наступне.

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2015 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 14 листопада 2004 року, який зареєстровано Поворською сільською радою Ковельського району Волинської області, розірвано. Під час перебування у шлюбі в сторін народилась дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 012714 від 28 липня 2005 року (а.с. 7, 6).

Неповнолітня дитина сторін проживає з матір'ю ОСОБА_1 в Республіці Італія (а.с. 8).

На утриманні відповідача є дитина дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, дружина ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про народження вказаної вище дитини та відміткою у паспорті відповідача про укладення шлюбу (а.с. 24, 5).

Матеріали справи не містять доказів працевлаштування відповідача, останні запис в трудовій книжці відповідача про звільнення датований 21.06.2007 р. (а.с. 25).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Стаття 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Аліменти стягуються на користь того із батьків, з ким проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач як батько неповнолітньої дитини зобовязаний її утримувати, а також з тим, що оскільки відповідач по трудовому чи цивільно-правовому договору не працює, його дохід є мінливим, а тому вимога позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованою.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що на утриманні у відповідача є інша дитина від іншого шлюбу, стан здоров'я відповідача є задовільним, він є працездатним.

Також, судом враховано розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років до 18 років з розрахунку на місяць, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 р. становить 1689 грн., з 01.05.2017 становить 1777 грн., вимоги ст. 182 СК України, а також те, що обовязок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття покладається законодавством на обох батьків, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, які не спростовують висновки суду першої інстанції.

Матеріали справи не містять доказів наявності доходів, а значить можливості сплачувати аліменти у більшому розмір відповідачем, не додані вони і до апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків суду. Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді