Справа № 368/662/17
провадження № 2/368/383/17
Рішення

Іменем України

"17" липня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., при секретарі Гребеневич А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

встановив:

позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 3,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сущанської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області, кадастровий номер :02:001:0001, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 28 вересня 2016 року, посилаючись на те, що 28 вересня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_2, про що видано свідоцтво про смерть серія 1-БК №382082. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,14 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Сущанської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №780252.

Померлий ОСОБА_2 отримав на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2006 року у приватну власність земельну ділянку площею 3,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сущанської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області, кадастровий номер :02:001:0001.

Однак, за час свого життя померлий не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку.

Реалізовуючи своє право, як дружини померлого та першочергового спадкоємця за законом, вона, ОСОБА_1, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 29.12.2006 р. ОСОБА_3 державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянки площею 3,14 гектарів, яка розташована на території Сущанської сільської ради. Кагарлицького району, Київської області відмовила, оскільки померлий за життя не оформив своїх прав на вищезазначену земельну ділянку.

Так, статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Варто зауважити, відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24- 753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земель земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ГТПВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем та дружиною ОСОБА_2, тому, спадкоємцем всього майна, в тому числі земельної ділянки, після його смерті за законом є вона - ОСОБА_1.

Проте, враховуючи, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлим, вона не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє імя.

За викладених обставин вона змушена звернутися до суду задля визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в особі Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує позивач, подавши до суду заяву та позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

28 вересня 2016 року помер ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,14 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Сущанської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №780252.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 із спадкоємців першої черги залишилася його дружина ОСОБА_1.

У звязку з відкриттям спадщини ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася із заявою до Пятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, і була заведена спадкова справа № 682/2016.

Листом від 07 квітня 2017 року державний нотаріус позивачу повідомив про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлого 28.09.2016 року ОСОБА_2 року, через відсутність документів, для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 та яка бажає прийняти спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 3,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сущанської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області, кадастровий номер :02:001:0001, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 28 вересня 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко