У х в а л а

іменем україни

26 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ЛеванчукаА.О.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що з27 липня 2002 року до 20 серпня 2013 року перебував із ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними за спільні кошти було придбано наступне майно виробництва «Цептер»: систему для очищення та збагачення повітря «Р 503 Therapy AIR», систему світлотерапії «Біопторн Компакт ІІІ», систему для очищення води «Еро 62 ЕЕЕ Цептер» та кавовий сервіз «Модерн».

Посилаючись на те, що відповідач не визнає його право власності на вказане майно, ОСОБА_4 просив у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на систему для очищення та збагачення повітря «Р 503 Therapy AIR», систему світлотерапії «Біопторн Компакт ІІІ», кавовий сервіз «Модерн» загальною вартістю 653 дол. США, що становить 3 476 грн 59 коп., а ОСОБА_5 виділити систему для очищення води «Еро 62 ЕЕЕ Цептер» вартістю 859 доларів США, що становить 4 578 грн 47 коп., стягнути на його користь компенсацію в розмірі 548 грн 99 коп.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 27 липня 2002 року до 20 серпня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

25 січня 2004 року ОСОБА_4, як презентантом Дочірнього підприємства «Цептер Інтернаціональ Україна», було укладено з ДП «Цептер Інтернаціональ Україна» договір № 3303016, за умовами якого він придав систему для очищення та збагачення повітря «PWC 503-86 Therapy AIR» вартістю 653 дол. США, яку ОСОБА_4 зобов`язався сплатити в строк до 25 листопада 2004 року.

Того ж дня між тими самими сторонами було укладено договір № 3303018 на придбання продукції «E-RO-62EEE Cob, Е-101-Сх2, Е305х2, Е-320х2», кавового сервізу «Модерн» загальною вартістю 859 долю США. Вказану суму ОСОБА_4 зобов`язався сплатити частинами у строк до 25 листопада 2004 року.

Відповідно до накладної № 0183914/3303016(1)/4593 ОСОБА_4 отримав товар «Біоптрон Компакт», «Therapy AIR», «Модерн» загальною вартістю 3 476 грн 59 коп.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Також установлено, що місце проживання позивача ОСОБА_4 з 23 лютого 1976 року зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1. Ця ж адреса місця проживання позивача зазначена в договорах, що укладені ним з ДП «Цептер Інтернейшнл Україна».

Місцем проживання ОСОБА_5 є квартира АДРЕСА_2.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова було частково задоволено позов ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Спірне майно позивачем у вказаній справі не зазначалось, позовних вимог щодо його поділу заявлено не було.

Судами на підставі належних та допустимих доказів не встановлено і матеріали справи не місять відповідних доказів н підтвердження факту наявності у відповідача спірного рухомого майна.

За вказаних обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для його поділу та задоволення позовної заяви ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

О.В.Ступак