Справа № 404/4269/17
Номер провадження 2/404/2661/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року Суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда - Бершадська О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся в суд, в порядку цивільного судочинства, із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради, яким просить скасувати постанову від 30 червня 2017 року №26/2017 по справі про адміністративне правопорушення п. 1 ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та накладеного штрафу у розмірі 4 250 грн. 00 коп.; визнати відновлення будинку за адресою: м. Кропивницький, провулок Сибірський, 3 буд. Б кв. 3 законним. Вказав, що 12 червня 2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради було складено на ОСОБА_1: Акт №83/2017 з окремою думкою; Протокол №83/2017; Припис №83. Відповідно 30 червня 2017 року складено постанову №26/2017 по справі про адміністративне правопорушення п. 1 ст. 34 Закону України Про регулювання містобудування діяльності накладено штраф у розмірі 4 250 грн. 00 коп. Вважає, що має місце факт упередженості, адже акт, протокол, припис складено в один день. За захистом прав позивача вимушений звернутись до суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 2) виключено; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції №2 від 12.06.2009 року роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви позивач просить скасувати постанову від 30 червня 2017 року №26/2017 по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 порушила п. 1 ст. 4 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, в зв'язку з чим її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4 250,00 грн. Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Частиною першою статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП) визначено порядок оскарження постанов по справі про адміністративні правопорушення. Так пунктами 1 та 2 вказаної норми визначено порядок оскарження постанов адміністративної комісії та рішення виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради. А пунктом 3 визначено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Таким чином, КУпАП передбачаючи право на оскарження постанови до суду, не визначає самого порядку такого оскарження, а відсилає до КАС України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Територіальну підсудність регламентує стаття 19 КАС України, частина другої якої визначає, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» судам необхідно враховувати, що до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті субєктами владних повноважень (крім суду), та рішення державних виконавців чи/або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби під час здійснення ними виконавчого провадження. Крім того, постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів №8 від 20 травня 2013 року, роз'яснено, що згідно з пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року N 294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: внесення на розгляд Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до сфери діяльності Держархбудінспекції; здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Викладене вказує, що зазначені правовідносини є публічно-правовими, а справи зі спорів, що виникають між суб'єктами цих відносин, є адміністративними. У зв'язку з цим юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, у тому числі й ті, які виникають під час виконання повноважень: у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (закони України від 16 листопада 1992 року N 2780-XII "Про основи містобудування", від 17 лютого 2011 року N 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", від 20 травня 1999 року N 687-XIV "Про архітектурну діяльність", від 5 квітня 2007 року N 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", частина восьма статті 4 Закону України від 25 грудня 2008 року N 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", частина п'ята статті 11 Закону України від 5 листопада 2009 року N 1704-VI "Про будівельні норми"); у сфері ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (стаття 17 Закону України від 20 травня 1999 року N 687-XIV "Про архітектурну діяльність", Закон України від 1 червня 2000 року N 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"). Таким чином, має місце публічно-правовий спір з приводу рішення субєкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції адміністративного суду, в зв'язку з чим, суддя вважає за необхідне, відмовити позивачу у відкритті провадження. Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Керуючись п.1 ч.2 ст.122, 293 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за її позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, оскільки така заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п"яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда О. В. Бершадська