Справа № 182/8358/14-ц
Провадження № 2/0182/936/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.07.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, -,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивують тим, що 12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 148 910,00 доларів США на придбання нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,00 % річних, строком до 12 травня 2021 року.

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором про відступлення права вимоги передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за спірним договором.

Відповідно до умов кредитного договору № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти) у терміни, визначені графіком платежів.

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 28 жовтня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 11 336 273 грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість по кредиту 148 053,64 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 1 734 903,21 грн.;

- заборгованість по відсоткам 59 993,24 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 703 005,10 грн.

- заборгованість за пенею 8 898 365,22 грн.

13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" , правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 протиправно, всупереч умов договору, не повертає позивачу кредит, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу без участі представника банку на позовних вимог наполіг в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги також не визнав та 12 травня 2017 року звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дійсно 13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" , правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого він зобовязався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.

25 листопада 2008 року у зв'язку з невиконання боржником зобов'язань за спірним кредитним договором Банк направив на адресу поручителя досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року. Вказано досудова вимога була отримана ним в листопаді 2008 року.

Таким чином, відповідно до п. 3.2 Договору поруки, строк виконання зобов'язань поручителем був встановлений 30 календарних днів з дати отримання вимоги, тобто до 31 грудня 2008 року.

На думку відповідача ОСОБА_3, позивач своєю досудовою вимогою фактично змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, встановивши 30-ти денний термін виконання зобов'язання, тому строк виконання зобов'язання за спірним кредитним договором у ОСОБА_3 закінчився 31 грудня 2008 року, і з саме цієї дати має відраховуватись шестимісячний строк, протягом якого кредитору надано право звернення до суду з позовом. Однак позивачем це право не реалізовано у визначений строк, а отже договір поруки вважається припиненим з 30 червня 2009 року.

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати договір поруки №SR-300/1645/2006 від 13 листопада 2006 року припиненим з 30 червня 2009 року.

В судове засідання 31 липня 2017 року ОСОБА_3 не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його присутності, в якій підтримав свій зустрічний позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити (а.с.194).

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 148 910,00 доларів США на придбання нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,00 % річних, строком до 12 травня 2021 року (а.с.11-19).

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.

Відповідно до п. 1.1., 1.5.1 частини № 2 кредитного договору № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти) у терміни, визначені графіком платежів.

Однак взяті на себе зобовязання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 28 жовтня 2014 року (дата звернення до суду з позовом) заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 11 336 273 грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість по кредиту 148 053,64 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 1 734 903,21 грн.;

- заборгованість по відсоткам 59 993,24 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 703 005,10 грн.

- заборгованість за пенею 8 898 365,22 грн.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо застосування строків позовної давності, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів в період с 12 по 14 число кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 75,76).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року задоволено позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року в загальній сумі 22 979 918,78 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №РСL-300/1603/2006, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, та зареєстрований в реєстрі під номером 6146, а саме: квартиру загальною площею 69,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1) шляхом продажу його на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна".

Рішення набуло чинності 28 лютого 2017 року.

Так абз. 2 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

В даному випадку ОСОБА_2 є одночасно позичальником та іпотекодавцем, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки може до призвести подвійного стягнення за основним зобовязанням.

Враховуючи ті обставини, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для відновлення свого порушеного права звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає доцільним відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна»в задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення договору поруки, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року (а.с.20-22).

Відповідно до п.п. 3.2 Договору поруки №SR-300/1645/2006 від 13 листопада 2006 року ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року в повному обємі та відповідно до умов, визначених Кредитним договором.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те що, позивачем пропущено строк позовної давності, з тих підстав, що вони своєю досудовою вимогою від 25 листопада 2008 року фактично змінили строк виконання зобов'язання за кредитним договором МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, встановивши 30-ти денний термін виконання зобов'язання з часу отримання досудової вимоги, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступні обставини.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з умов кредитного договору № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів відповідного числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 75,76).

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати відповідного числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд знаходить зустрічний позовом ОСОБА_3 про припинення договору поруки необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і в задоволені зустрічного позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст 251,252,526,553,554,629,1050,1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5