РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Слюсарчук Н.Ф.

при секретарі с/з- Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександра Анатолійовича, третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради

про визнання правочину недійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати недійсним правочин щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", визнати протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А. № 22424641 від 26.06.2016 року щодо реєстрації звернення стягнення на зазначену квартиру на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та визнати за нею право власності на квартиру.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2003 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. У квартирі разом з нею зареєстровані та проживають: її мати ОСОБА_3 та неповнолітній син ОСОБА_4

21.05.2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір, відповідно до якого квартира передана в іпотеку банку в якості забезпечення зобов'язання щодо повернення кредиту в іноземній валюті в розмірі 48 000 доларів США строком до 20.05.2017 року включно.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2015 року, позивачу стало відомо, що 17.06.2015 року відбулося відчуження (перереєстрація) права власності на квартиру АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на ім'я ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації МЮУ Марченко О.А. та іпотечного договору від 21.05.2007 року.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки відповідно до Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, згідно з ст. 5 Закону України № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

Вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку», передбачають, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому зазначає, що жодних листів - повідомлень або вимог ні вона особисто, ні члени її сім'ї, що проживають разом з нею за вказаною адресою, не отримували.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява, в якій просив розглядати справу у їх відсутності, позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог підтримують у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав заперечення проти позовних вимог.

Відповідач державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександр Анатолійович у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Від представника третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності сторін, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2003 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 6).

21.05.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 передана в іпотеку банку в якості забезпечення зобов'язання щодо повернення кредиту в іноземній валюті в розмірі 48 000 доларів США строком до 20.05.2017 року включно (а.с. 8).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, визначеними цим договором. ТОВ "ФК "Вектор плюс" стало новим кредитором стосовно позивача та отримало відповідні права вимоги за кредитом.

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2015 року, 17.06.2015 року відбулося відчуження (перереєстрація) права власності на квартиру АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на ім'я ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації МЮУ Марченко О.А. та іпотечного договору від 21.05.2007 року (а.с.11-12).

Вимоги ст. 391 ЦК України передбачають, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, як того вимагає ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Так, згідно зі ст. 1, ч.ч. 1, 3 ст. 33, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд зазначає, що відповідно до п. 12 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

- за рішенням суду;

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене у п. 12.3.1 та п. 12.3.2 пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки.

Зокрема, відповідно до п. 12.3.1, п. 12.3.2 пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки, задоволення вимог здійснюється шляхом:

- передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". У випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки;

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", за ціною, встановленою відповідно до висновку незалежного експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (далі - Закон України №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що у пп. 12.3.1 п. 12.3 договору іпотеки від 18.05.2007 року, сторонами погоджено, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на об'єкт нерухомого майна квартиру площею 56,82 м.кв. за адресою: АДРЕСА_4 та прийняття оспорюваного рішення був саме договір іпотеки від 21.05.2007 року.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя-рішення щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державним реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, як передбачено Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту п. 2 зазначеного Наказу слідує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у п. 1 Наказу (чинного на час виникнення спірних правовідносин), проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін"юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 р. №868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, згідно з п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену у встановленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З цього випливає, що обов"язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним іпотекодержателем лише у разі, якщо така вимога отриманя іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання цієї вимоги.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем (ТзОВ ФК "Вектор Плюс") вимог ст.35 Закону України "Про іпотеку" щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Із наданого рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення не вбачається, що воно було отримане саме ОСОБА_1 та не відомо, що саме знахордилося в такому повідомленні.(а.с.75), оскільки позивач категорично заперечує отримання попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем (ТзОВ ФК "Вектор Плюс") вимог ст.35 Закону України "Про іпотеку" щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Поряд з цим, згідно з пп. 1 п. 1, п. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Визначення поняття "споживчий кредит" міститься у Законі України "Про захист прав споживачів", а саме у п. 23 ст. 1: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що ТОВ "ФК "Вектор плюс" не мало права відчужувати квартиру, оскільки вона є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, тобто споживчого кредиту.

У ході розгляду справи судом також з'ясовано, що квартира використовується сім'єю ОСОБА_1, як місце постійного проживання, будь-якого іншого нерухомого житлового майна у його власності не знаходиться.

Крім того, у квартирі зареєстрований та проживає син позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, який не день відчуження(переєрестрації) права власності на вказану вище квартиру, був неповнолітнім.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

При цьому, будь-яких доказів, як б свідчили про дотримання порядку, встановленого нормами Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", представниками відповідача та ТОВ "ФК "Вектор плюс" до суду не подано.

Позивач та її представник, у свою чергу, стверджували в заявах, що ТОВ "ФК "Вектор плюс" не отримувало дозволу органів опіки та піклування на вчинення будь-яких правочинів щодо квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Отже, відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв з виходом за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком №868, у спосіб не передбачений законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про державну реєстрацію права власності за ТОВ "ФК "ВЕКТОР ПЛЮС" на квартиру є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Статтею 202 Цивільного кодексу України зокрема встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вимогами ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. що дає підстави для визнання його правомірним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Частиною 1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, оскільки перехід права власності відбувся через протиправні дії відповідачів, які виразились в незаконному поданні документів щодо звернення стягнення на іпотечне майно під час дії мораторію на відчуження такого майна, без отримання погодження органу опіки та піклування, без дотримання порядку такої реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання недійсним правочину щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», визнання протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександром Анатолійовичем 26.06.2016 року за № 22424641 щодо реєстрації звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та похіної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 158, 159, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним правочин щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Визнати протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександром Анатолійовичем 26.06.2016 року за індексним номером 22424641 щодо реєстрації звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5487 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слюсарчук Н.Ф.