Справа №576/1146/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1319/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2017 року про визнання позовної заяви неподаною та її повернення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

23.06.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Глухівського медичного училища - комунальний заклад Сумської обласної ради у якому просила визнати протиправними накази директора Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради №108-к від 12.12.2016 року «Про звільнення» та № 37-к від 03.05.2017 року «Про внесення змін до наказу від 12.12.2016 року №108 §1 «Про звільнення»»; поновити її на роботі - на посаді викладача Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення судом.

Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_3 не погодилася із зазначеною ухвалою та оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому зазначає, що ухвалюючи оскаржувану ухвалу та визнаючи позов неподаним, суд порушив вимоги ст.43 Конституції України згідно якої громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Крім того, ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та визнаючи позовну заяву неподаною і повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 були порушені вимоги ст.ст.119, 121 ЦПК України, а саме, остання не сплатила судовий збір за вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не визначилася з його розміром, у зв'язку з чим ухвалою судді від 26.06.2017 року, позовну заяву було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 26.06.2017 року ОСОБА_3 не були виконані, зокрема нею не сплачено судовий збір, а також остання не визначилася з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Однак з такими висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України у випадку, коли до визначеного ухвалою строку позивачем не усуваються недоліки позовної заяви, вона визнається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Глухівського медичного училища - комунальний заклад Сумської обласної ради, у якому просила визнати протиправними накази директора Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради №108-к від 12.12.2016 року «Про звільнення» та № 37-к від 03.05.2017 року «Про внесення змін до наказу від 12.12.2016 року №108 §1 «Про звільнення»»; поновити її на роботі - на посаді викладача Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.06.2017 року позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без руху з підстав несплати судового збору та для уточнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на її користь і запропоновано у строк не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали усунути зазначені недоліки (а.с.15).

В оскаржуваній ухвалі від 11.07.2017 року підставою визнання позовної заяви неподаною та її повернення місцевий суд зазначив те, що відповідно до п.1.ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються лише від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заробітної плати, але не звільняються від сплати судового збору в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, бо його стягнення за своїм змістом є різновидом матеріальної відповідальності підприємства перед працівником та не входить до складу заробітної плати.

Однак, повністю з таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Окрім того, за змістом ст. 235 КЗпП вирішуючи питання про поновлення на роботі орган, який вирішує трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідним від вирішення питання про поновлення на роботі, а тому не може розглядатися як самостійною позовною вимогою і оскільки за позов про поновлення на роботі судовий збір не справляється, за похідну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судовий збір також не сплачується.

Суд першої інстанції визнаючи позовну заяву неподаною через несплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,тим самим завадив позивачу у доступі до правосуддя з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, а ухвалу судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2017 року - скасувати, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.312 , 313, 314 ч.1п.2, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2017 року в даній справі скасувати і передати питання на новий розгляд до Глухівського міськрайонного суду Сумської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Судді