Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 433/425/17
Провадження № 22ц/782/440/17
УХВАЛА
Іменем України
24 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Яресько А.В.,
за участю секретаря Козубської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року
за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:
Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» просить заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Сторони всудове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядати справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів відсуми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що підставою виникнення кредитних правовідносин є кредитний договір, укладений у письмовій формі, який повинен містити умови надання кредиту, строк повернення кредиту, права та обовязки сторін, розмір та порядок сплати процентів, а також відповідальність боржника у разі порушення виконання умов договору.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В позовній заяві вказано, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28 % річних.
Факт укладення 01.06.2013 року договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки між позивачем та відповідачем має бути підтверджений письмовими доказами.
Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.
При відсутності договору (тексту договору) не можливо перевірити, чи видавалася платіжна картка відповідачу, який ліміт кредиту було надано відповідачу та умови надання кредиту, відсотки та відповідальність відповідача у разі порушення виконання зобовязання.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (основним боргом), заборгованості за процентами, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є обґрунтованим.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір між банком та відповідачем був укладений у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а значна частина документів, в тому числі і документи кредитної справи відповідача залишилась у приміщенні філії банку у м. Луганську і банк не має доступу до них, позивачем вимоги обґрунтовані та ним надані всі документи наявні у банку, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості відповідача перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»,в якому зазначено розмір заборгованості по основному боргу, та по процентам, та поточну виписку за контрактом. Однак, сам розрахунок та виписка не є належними доказами існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки вони не містять відомостей, які б дозволили перевірити, чи видавалася платіжна картка, правильність нарахування відсотків позивачем, так як розмір відсотків, відповідно до вимог закону передбачається умовами договору. Встановити, що зазначена позивачем заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки від 01.06.2013 року за відсутністю самого договору, не є можливим.
Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, твердження позивача про укладення договору з відповідачем повинно бути підтверджено відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України договором, на який посилається банк у позовній заяві. Доказів, які б спростували висновки суду, апелянтом не надано.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись, ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.
Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: