РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі СухінаО.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Добропільської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на самочинне будівництво виконаної прибудови (добудови) розміром 6,1м на 2,02м до квартири №76 житлового будинку №24 по м-н Молодіжний м. Добропілля з зовнішньої стіни будинку, а також визнати за ним право власності на реконструйовану квартиру №76 житлового будинку №24 по м-н. Молодіжний м. Добропілля загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що є власником зазначеної квартири. Після звернення до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, листом від 29.11.2016р. за №Б/297 йому було відмовлено у вирішенні питань про прийняття в експлуатацію об'єкту незавершеного будівництва, посилаючись на відсутність норм закону щодо такої процедури та відсутність повноважень Департаменту. Запропоновано звернутися до місцевих органів.

На початку 2017р. він звертався до Добропільської міської ради щодо законності та подальшого введення в експлуатацію самовільно перболаднаної квартири № 76 в будинку № 24 в м-н Молодіжний, м. Добропілля, листом від 09.03.2017р. за №05/3827-14/01/02 йому повідомлено, що вказані дії віднесені до повноважень Департаменту ДАБІ та усі матеріали відповідно направлено до вказаного органу.

Зазначає, що, зареєструвати декларацію про початок будівельних робіт виявилось неможливим в силу закону, що, в свою чергу, становить перешкоду у прийнятті реконструйованого та добудованого обєкта в експлуатацію та оформлення на нього права власності належним чином. Посилаючись на вимоги ст.ст. 83, 152 ЖК УРСР, ст. 83, 42 ЗК України, ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 317, 328, 331, 376, 382 ЦК України, просить задовольнити свої вимоги.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що будівництво прибудови до квартири проводив протягом 2013 року. Зазначив, що мав брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мав захворювання спинного мозку, був інвалідом та пересувався на колясці. В подальшому він мав намір забрати брата в зазначену квартиру, що розташована на першому поверсі багатоповерхівки, здійснювати за ним догляд та з цією метою він хотів в подальшому з прибудови зробити пандус для полегшення пересування брата - інваліда. В 2015 році ОСОБА_3 помер. Наприкінці 2016 року у позивача виник намір продати житло, тому він почав проводити оформлення права власності на перебудовану квартиру. Пояснив, що перед початком будівельних робіт знав та усвідомлював, що починає перебудову без дозвільних документів, але не звернувся до компетентних органів, через тривалість процедури оформлення необхідних дозволів.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що проведення перебудови квартири позивачем зроблено без необхідних дозвільних документів, з порушенням норм та правил проведення цих робіт, тому позов задоволенню не підлягає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожній особі надається право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 переобладнана квартира № 76 будинку № 24 в м-ні Молодіжний міста Добропілля, самочинно добудував прибудову розміром 6,1м на 2,02м до зовнішньої стіни багатоповерхового житлового будинку, за відомостями технічного паспорту їдальня а-75, про що зазначено в технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації», виготовленому за замовленням ОСОБА_1 (а.с.8-10)

Відповідно до ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також забезпечення надійності та безпечності будинків і споруд відносяться до повноважень виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування.

З акту обстеження самостійно переобладнаної квартири № 76 житлового будинку № 24 м-н Молодіжний, м. Добропілля, складеного комісією та підписаним заступником голови з питань діяльності виконавчих органів Добропільської міської ради від 19.01.2017р., вбачається,що власник квартири ОСОБА_1 самочинно перепланував квартиру та добудував прибудову розміром 6,1м на 2,02м до зовнішньої стіни багатоповерхового житлового будинку збільшивши загальну площу квартири на 8,8кв.м, житлову на 11,4кв.м., чим порушив вимоги ст.ст. 100, 150 ЖК УРСР та ст. 42 ЗК України.

Листом № Б-297 від 29.11.2016р. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області повідомив позивача, що на теперішній час законодавством не передбачено процедури прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва, а за самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків, приміщень, передбачена відповідальність за ст.. 150 КУпАП, розгляд справ здійснюється адміністративними комісіями при виконавчих органах міських рад. Зазначено, що питання переобладнання, перепланування житлових квартир не віднесені до повноважень Департаменту (а.с. 11) .

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ст.60 ЦПК України)

Судом неодноразово розяснювалось позивачеві його права та обовязки в судовому засіданні, в тому числі декілька разів зверталась увага на обовязок доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В тому числі. неодноразово судом розяснено ОСОБА_1 право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Позивач не побажав скористатися цим правом.

Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого права власності на за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011р. №461 (у редакції постанови КМУ від 08.09.2015р. №750), прийняттю в експлуатацію підлягають закінчені будівництвом об'єкти.

Відповідно до п. 2 Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011р. №466 (у редакції у редакції постанови КМУ від 26.08.2015р. №747), будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Роботи з переобладнання та перепланування не відносяться до вказаного переліку.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказ Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, дається тлумачення того, що переобладнання це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

В судовому засідання позивач пояснив суду, що під час здійснення будівництва перебудови, на нього накладався штраф за перенесення приладів централізованого опалення.

З урахуванням наведеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає що позивач самочинно перепланував квартиру та добудував прибудову розміром 6,1м на 2,02м до зовнішньої стіни багатоповерхового житлового будинку збільшивши загальну площу квартири на 8,8кв.м, житлову на 11,4кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 ЦК України).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України)

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно зі статтею 376 ч.1 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зі статтею 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 « Про практику застосування статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами.

Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Таким чином, положення ст. 376 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру та прибудову розміром 6,1м на 2,02м до зовнішньої стіни багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, відсутні підстави для задоволення позовних вимог з підстав, визначених ст 376 ч. 3 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 земельна ділянка у встановленому законом порядку не виділялася.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно зі ст. 116 ч. 1 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Аналогічні висновки викладені в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 02 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-1328цс15.

Згідно з пунктом 4 вищенаведеної постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 6 розяснено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038- VI «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29,31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Наведені вимоги діючого законодавства позивачем не дотримано. Посилання ОСОБА_1 на норми ст.ст. ст.ст. 83, 152 ЖК УРСР, ст. 83, 42 ЗК України, ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» є помилковими.

Судом встановлено, що позивач до компетентних органів з заявою щодо надання йому дозволу на виконанння проетно-кошторисної документації на перепланування квартири не звертався, земельна ділянка в установленому законом порядку йому не надавалася, також відсутні належний дозвіл та належно затверджений проект, що виключає можливість визнання за ним права власності на обєкт самочинного будівництва на підставі рішення суду.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на самочинне будівництво виконаної прибудови (добудови) розміром 6,1м на 2,02м до квартири №76 житлового будинку №24 по м-н Молодіжний м. Добропілля з зовнішньої стіни будинку, а також права власності на реконструйовану квартиру №76 житлового будинку №24 по м-н. Молодіжний м. Добропілля загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 74, 88, 122, 197, 212-216, 223 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Добропільської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступну та резолютивні частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 26 липня 2017 року.

Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2017 року.

Складено в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

26.07.2017