АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1078/17 Справа № 199/6756/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нікчемними попереднього договору купівлі-продажу будинку та договору про повернення завдатку, застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.05.2008 року вона, діючи на підставі довіреності в інтересах матері ОСОБА_4, уклала попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Моторна, 270 з відповідачем ОСОБА_3 в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, відповідно до умов якого, в строк до 15.08.2008 року сторони повинні були укласти основний договір купівлі-продажу будинку, вартість котрого складала 240000,00 гривень. В рахунок попередньої оплати відповідач внесла позивачу 45000,00 гривень, та додатково 25000,00 гривень, а загалом 70000,00 гривень. Відповідач відмовилась укладати основний договір купівлі-продажу будинку. 13.08.2008 року сторонами в простій письмовій формі було укладено договір повернення задатку та, відповідно, розірваний попередній договір купівлі-продажу від 28.05.2008 року. Відповідно до договору про повернення завдатку, позивач зобовязувалась в термін до 01.12.2008 року повернути відповідачу суму завдатку та додатково 18% річних, розрахунок яких починався з 13.08.2008 року. У жовтні 2010 року відповідач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з позивача ОСОБА_2 суми задатку з виплатою 18% річних, а загалом 135932,80 грн. та 14 березня 2013 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, рішення суду оскаржувалось та набрало чинності. На даний час виконавчою службою Амур-Нижньодніпровського району відкрито виконавче провадження стосовно стягнення з позивачки вищевказаної суми. При укладанні зазначених договорів було порушено порядок їх укладання, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення. Тому позивач просила визнати нікчемним попередній договір купівлі-продажу від 28.05.2008 року будинку 270 по вул. Моторній в м. Дніпропетровську (Дніпро), який укладений з відповідачем в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та визнати нікчемним договір повернення завдатку від 13.08.2008 року, укладеного між сторонами, а також застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину реституцію.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за №2-2448/11 (1/199/144/13) за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення сум боргу (а.с. 8-9, 10-11) позов задоволено частково; з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння №270 по вул. Моторній в м. Дніпропетровську стягнуто грошові кошти з урахуванням інфляції в розмірі 94500,0 грн, 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37800,0 грн. та судові витрати.

Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено, наступне.

28.05.2008 року у простій письмовій формі було оформлено договір, відповідно до якого ОСОБА_2, що діяла за дорученням від імені своєї матері ОСОБА_4, як власника вказаного домоволодіння, зобовязалась продати до 15.08.2008 року домоволодіння №270 по вул. Моторній в м. Дніпропетровську (Дніпро), а ОСОБА_3 зазначила про наявність наміру придбати зазначене нерухоме майно (а.с. 5).

На виконання умов вказаного вище договору відповідачем було передано ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 70000,00 грн.

13 серпня 2008 року у простій письмовій формі між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було оформлено договір, відповідно до якого сторони домовились про розірвання вищевказаного попереднього договору від 28 травня 2008 року за згодою сторін, відповідно до ч. 3 ст.571 ЦК України; крім того, у договорі від 13.08.2008 року зазначено, що зобовязання, які виникли згідно пп. 2.1, п. 2 попереднього договору, підлягають оформленню договором про повернення завдатку (а.с. 6).

Також у простій письмовій формі 13 серпня 2008 року між сторонами було укладено договір «про повернення завдатку», згідно із договором від 13 серпня 2008 року про розірвання попереднього договору від 28 травня 2008 року, в якому сторони передбачали, що ОСОБА_6 зобовязується повернути ОСОБА_3 отриманий завдаток в сумі 70000,00 грн. з виплатою 18% річних в строк до 01 грудня 2008 року (а.с. 6 зворот).

Вищевказаним судовим рішенням також встановлено, що одержані ОСОБА_6 в порядку виконання умов попереднього договору 70000,0 грн. не є завдатком, а являються авансовим платежем.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_4, яка померла 25.02.2010 року; позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 57 65 у т. 1 цивільної справи за №2-2448/11 (1/199/144/13).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За змістом ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу домоволодіння №270 по вул.Моторній в м. Дніпропетровську (Дніпро), оформлений 28.05.2008 року у простій письмовій формі, відповідно до якого ОСОБА_2, що діяла за дорученням від імені своєї матері ОСОБА_4, як власника вказаного домоволодіння, зобовязалась продати до 15.08.2008 року вказане домоволодіння, а ОСОБА_3 зазначила про наявність наміру придбати зазначене нерухоме майно, має ознаки нікчемності правочину.

Однак, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільної справи за №2-2448/11 (1/199/144/13) Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення сум боргу, що оглянута апеляційним судом, провадження у якій було відкрито 12.11.2010 року; надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що позивачка не оспорює факту підписання нею, як представником сторони, попереднього договору купівлі-продажу, обізнаності про його зміст та форму, - колегія дійшла висновку, що про порушення свого права сторона попереднього договору могла довідатися під час його укладення, тобто 28.05.2008 року.

При розгляді цивільної справи за №2-2448/11 (1/199/144/13) Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, провадження у якій було відкрито ухвалою судді від 12.11.2010 року, а рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 суми боргу набрало законної сили 18.07.2013 року, - Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська 21.06.2011 року особисто ОСОБА_6 надано письмові заперечення, де, зокрема, викладено позицію щодо нікчемності, у зв»язку з недодержанням передбаченої законом форми, попереднього договору купівліпродажу домоволодіння (а.с. 93 95 у т. 2 цивільної справи за №2-2448/11 (1/199/144/13)). Однак, сторонами попереднього договору купівлі-продажу не було заявлено позову щодо визнання вказаного договору нікчемним.

Виходячи з викладеного, встановивши, що даний позов предявлено до суду 21 вересня 2016 року, що стверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 1), враховуючи, що відповідачем 10.11.2016 року, до винесення оскаржуваного рішення місцевим судом, заявлено в судовому засіданні про застосування позовної давності, що підтверджується звукозаписом відповідного судового засідання (а.с. 28); встановивши, що про порушення права, у зв»язку з недодержанням нотаріальної письмової форми попереднього договору купівлі-продажу, позивач дізналась не пізніше 21.06.2011 року, колегія дійшла висновку про порушення позивачем, без наявності поважних причин, трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання нікчемним попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2008 року. Отже, у задоволенні даної позовної вимоги повинно бути відмовлено саме через порушення, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

При вирішенні позовної вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (реституції) колегія звертає увагу, що, відповідно до ч. 4 ст. 258 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність у десять років.

Однак, 15 січня 2012 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 р. N4176-VI, яким наведену норму ЦК виключено. При цьому ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання ним чинності особа має право звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями ЦК, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання ним чинності.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що перебіг десятирічного строку позовної давності розпочався від дня, коли почалося виконання попереднього договору, тобто 28.05.2008 року, оскільки, відповідно до п.2.1. даного договору, на час його укладення продавець отримав від покупця грошову суму у розмірі 45000,0 грн.; приймаючи до уваги, що станом на 15.01.2012 року десятирічний строк позовної давності не сплинув, - строк позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину закінчився 16.01.2015 року та пропущений позивачем без поважних причин. Тому у задоволенні даної позовної вимоги повинно бути відмовлено саме з наведених підстав.

Позовна вимога про визнання нікчемним договору «про повернення завдатку» від 13.08.2008 року не підлягає задоволенню у зв»язку з безпідставністю твердження позивача про недодержання форми цього договору.

За своїм змістом вказаний договір є оформленим у простій письмовій формі грошовим зобов»язанням ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 у строк до 01.12.2008 року 70000,0 грн. та сплатити 18% річних.

Враховуючи, що договір «про повернення завдатку» не містить умов щодо зміни або розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, являється грошовим зобов»язанням позивачки, - колегія дійшла висновку, що вказаний договір було укладено у належній простій письмовій формі; підстави для визнання даного договору нікчемним відсутні.

Крім того, за даною позовною вимогою позивачем також безпідставно пропущено трирічний строк позовної давності.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, не навів належного обгрунтування відсутності підстав для задоволення позову, однак, висновок про необхідність відмови у позові є правильним, тому колегія вважає за необхідне оскаржуване рішення змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді