Єдиний унікальний номер 233/783/17 Номер провадження 22-ц/775/1399/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Мартиненко В.С.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Мірути О.А.

при секретарі Молдованові Д.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Овчаренка Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державного підприємства «Донецька залізниця» про визнання права користування жилим приміщенням з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця») про визнання права користування жилим приміщенням.

Зазначав, що з 12 листопада 1988 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_9 та разом вони проживали в АДРЕСА_1, яка знаходиться на балансі Костянтинівської дистанції колії регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці».

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружина померла, що на час смерті вона була єдиним наймачем цієї квартири, що на час смерті дружини квартира приватизована не була, він іншого житла не має та проживає в спірній квартирі постійно з 1988 року, проте місце його проживання в цій квартирі не зареєстровано і відповідач його право користування жилим приміщенням не визнає, просив визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача за ініціативою суду залучено державне підприємство «Донецька залізниця» (а.с. 113).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 640,00 грн. (а.с. 161-164).

Не погодившись з рішенням суду відповідач - ПАТ «Укрзалізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 217, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає заяву та документ, що підтверджує право на проживання в житлі, зокрема, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників житла, наймача та членів його сім'ї).

У позивача документи для реєстрації місця проживання відсутні.

У спірній квартирі він мешкав разом з дружиною довгий час, проте згоди на вселення як від членів сім'ї, так і від дружини не отримав.

На праві власності у нього знаходилося жиле приміщення - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, нарівні з наймачем користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Заборгованість за житлово-комунальні послуги (квартплата) по квартирі № 5 станом на 01 грудня 2016 року складала 4 212,59 грн., проте позивач не ніс обов'язки по погашенню заборгованості за жиле приміщення, в якому він проживав (а.с. 170-171).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - ПАТ «Укрзалізниця» Овчаренко Л.М., який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності ПАТ «Укрзалізниця» від 08 листопада 2016 року (а.с. 175), доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача - Державне підприємство «Донецька залізниця», юридична адреса якого 83000 м. Донецьк вулиця Артема, 68 та яке з 25 листопада 2014 перебуває в стані припинення, у судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника Державного підприємства «Донецька залізниця», оскільки належним відповідачем по цій справі судом першої інстанції визнано ПАТ «Укрзалізниця» і ця обставина відповідачем - ПАТ «Укрзалізниця» не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрзалізниця», позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Укрзалізниця» задоволенню не підлягає.

До такого висновкуапеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Згідно довідки комунального підприємства «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» Костянтинівської міської ради № 372 від 13.05.2017 року, виданої на підставі інформації інвентаризаційної справи на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, первинним власником (балансоутримувачем) житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради народних депутатів від 08.07.1987 року № 261/3 та висновку про реєстрацію будинку від 19 лютого 1988 року була Костянтинівська дистанція колії Донецької залізниці (а.с. 99-101).

Згідно довідки, виданої структурним підрозділом «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 24 квітня 2017 року № 06/511, будинок № АДРЕСА_1 станом на 21.04.2017 року знаходиться на балансі структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 66).

На підставі рішення виконавчого комітету ради народних депутатів м. Костянтинівка № 268 від 08.07.1987 року громадянину ОСОБА_4 з сім'єю з 7 осіб був виданий ордер № 267 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 39,59 кв.м, яке складається з 3-х кімнат, за адресою: АДРЕСА_1; склад сім'ї: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_8 - зять, ОСОБА_9 - дочка, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - онуки (а.с. 133).

Згідно із довідкою № 06/987 від 23 червня 2017 року, виданою структурним підрозділом «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», у квартирі АДРЕСА_1 09 жовтня 1987 року було зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 (знятий з реєстрації у 1996 році), ОСОБА_6 (знята з реєстрації у 2007 році у зв'язку із смертю), ОСОБА_9 (знята з реєстрації у 2016 році у зв'язку із смертю) (а.с. 152).

Сторони визнають, що останнім наймачем квартири АДРЕСА_3 була ОСОБА_12 Ця обставина також підтверджується особистими рахунками щодо комунальних послуг, відкритих на її ім'я (а.с. 11).

ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_12 у зв'язку із реєстрацією 12 листопада 1988 року шлюбу з позивачем ОСОБА_2, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 06 грудня 2016 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 7).

Згідно із довідкою № 06/989 від 23 червня 2017 року, виданою структурним підрозділом «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», у квартирі АДРЕСА_1 станом на 23 червня 2017 року наймачі відсутні (а.с. 153).

Суд першої інстанції також встановив, що з 10 вересня 2003 року по 30 липня 2010 року місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_10, що підтверджується його паспортом серії НОМЕР_3, виданим 16 жовтня 2002 року Костянтинівським міським відділом УМВС України в Донецькій області (а.с. 4-5).

Зазначені встановлені судом першої інстанції обставини справи жодною із сторін не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на час зняття позивача в липні 2010 року з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, єдиним наймачем квартири АДРЕСА_5 була дружина позивача ОСОБА_12 Вона на підставі ст. 65 ЖК України мала право вселити позивача у займане нею жиле приміщення як члена своєї сім'ї. У спірній квартирі подружжя проживало разом тривалий час, вело спільне господарство та підтримувало сімейні стосунки, тобто позивач ОСОБА_2 правомірно вселився у спірне жиле приміщення і відповідно до ст. 64 ЖК України набув право користування вказаним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються статтями 64, 65 ЖК УРСР.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Саме така правова позиція щодо застосування статей 64, 64 ЖК УРСР була висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач був чоловіком ОСОБА_9., шлюб між ними було зареєстровано 12 листопада 1988 року і відповідно до частини 2 ст. 64 ЖК УРСР він належить до членів сім'ї наймача ОСОБА_12, яка з 2007 року (після смерті батьків) в спірній квартирі була зареєстрована одна.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що в спірній квартирі він став проживати через місяць після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9, вони проживали в спірній квартирі разом із батьками дружини. Вселився в квартиру зі згоди дружини та її батьків.

Пояснення позивача про те, що в спірну квартиру він вселився у зв'язку із створенням сім'ї та зі згоди своєї дружини ОСОБА_12, як член її сім'ї, з якою вів спільне господарство, у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_13, яка з 1987 року мешкає в квартирі № 8 цього ж будинку. Вона ж підтвердила, що позивач мешкає в спірній квартирі з моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_9, тобто біля 27 років. Зі слів ОСОБА_12 їй відомо, що ОСОБА_12 бажала зареєструвати місце проживання позивача в спірній квартирі.

Факт тривалого проживання позивача в спірній квартирі однією сім'єю з ОСОБА_12 підтверджується і наданим позивачем актом від 02 грудня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 з 1988 року мешкає за адресою: АДРЕСА_6, без реєстрації. Акт підписаний сусідами з квартири № 3 - ОСОБА_14, з квартири № 7 - ОСОБА_15, з квартири № 8 - ОСОБА_13, підписи яких засвідчені посадовою особою СП «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 13).

Тобто, наданими позивачем доказами підтверджено як факт його постійного проживання з наймачем ОСОБА_12, так і факт того, що вони, як подружжя, вели спільне господарство.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрзалізниця» про те, що у спірній квартирі позивач мешкав разом з дружиною довгий час, проте згоди на вселення, яка передбачена ст. 65 ЖК УРСР, як від членів сім'ї, так і від дружини не отримав, не спростовують висновків суду. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Той факт, що померла ОСОБА_12, яка була останнім наймачем спірної квартири, висловлювала таку згоду, у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_13

Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що при вселенні позивача як в 1988 році, так і після смерті батьків його дружини між ним та наймачем ОСОБА_12 була певна угода про порядок користування жилим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у позивача відсутні документи для реєстрації місця проживання, також не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують її право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї.

Саме для підтвердження свого права на проживання в житлі - квартирі АДРЕСА_7 позивач і звернувся до суду, оскільки в інший спосіб після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року своєї дружини він не може довести своє право користування спірною квартирою.

Виходячи з положень Конституції України про гарантію громадянам свободи пересування, вільного вибору місця проживання (ст. 33), самі по собі наявність чи відсутність прописки не можуть бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови у визнанні за нею такого права.

Оскільки за змістом ст. ст. 64, 65 ЖК УРСР наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають право користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо ця особа зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Судом встановлено, що з 10 вересня 2003 року по 30 липня 2010 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно пояснень позивача ця квартира належала йому на праві власності. Проте у зв'язку з її продажем з 30.07.2010 року його було знято з реєстрації місця проживання. Після продажу квартири його дружина та він неодноразово намагалися зареєструвати його місце проживання у спірній квартирі, проте через наявність боргів за комунальні послуги посадові особи житлово-експлуатаційної організації в усній формі йому у реєстрації відмовляли. В останнє він звертався до СП «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі 16 грудня 2016 року (а.с. 70) та листом від 06 січня 2017 року за №06/24 йому повідомили, що реєстрація місця проживання здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, а тому йому необхідно звернутися до відповідного органу реєстрації (а.с. 68-69).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 31 липня 2017 року зазначений об'єкт на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2010 року належить ОСОБА_16 (а.с. 188-189).

В паспорті позивача відмітки про його місце проживання після 30 липня 2010 року на час ухвалення судом першої інстанції 26 червня 2017 року оскаржуваного судового рішення були відсутні (а.с. 4-5).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 21 квітня 2017 року відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо ОСОБА_2 відсутні (а.с. 72).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач мав в приватній власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, не впливають на висновки суду. Після 30 липня 2010 року позивач продовжував проживати в спірній квартирі АДРЕСА_9, як член сім'ї на той час єдиного наймача цієї квартири ОСОБА_12, продовжував вести з нею спільне господарство і будь-якого іншого житла з 30 липня 2010 року не має.

Згідно пояснень позивача він продав 30 липня 2010 року квартиру, оскільки були потрібні кошти на лікування дружини ОСОБА_12, яка останні сім років хворіла на онкологічне захворювання.

Враховуючи, що позивач, як чоловік ОСОБА_12, є членом її сім'ї, вселився у спірну квартиру зі згоди її наймачів, з дружиною вів спільне господарство, та на час смерті ОСОБА_17 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) постійно мешкав в спірній квартирі протягом 26 років та вів з нею спільне господарство, іншого житла з 2010 року не має, спірна квартира є його постійним місцем проживання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про те, що позивач відповідно до ст. 64 ЖК УРСР набув рівного з іншими членами сім'ї право користування квартирою № АДРЕСА_1

Наявність боргів по квартплаті, на що посилається в апеляційній скарзі відповідач, не впливає на вирішення питання щодо набуття позивачем права користування жилим приміщенням. Набувши рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, позивач відповідно несе і усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення і відповідач не позбавлений можливості у спосіб, передбачений процесуальним законом, звернутися до нього з вимогами щодо стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

О.А.Мірута