АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1469/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа: орган опіки та піклування м. Черкаси про звільнення житлового приміщення та виселення , -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_10, третя особа орган опіки та піклування м.Черкаси, про звільнення житлового приміщення та виселення.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_8, працював плотником - бетонником у колишньому БМУ «Промбуд» ВБМО «Черкасбуд» і від підприємства у 1992 році отримав ордер на заселення у квартиру за адресою АДРЕСА_1.

У 2002 році дана квартира була приватизована на всіх членів сімї, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

В даній квартирі вони проживали до 1998 року, оскільки в подальшому переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1998 році ОСОБА_10, який є троюрідним братом ОСОБА_8, звернувся з проханням про тимчасове проживання у спірній квартирі та за домовленістю з власниками вселився в дане помешкання

У 2004 році ОСОБА_10 був зареєстрований у цій же квартирі. А близько 10-11 років тому назад, без згоди позивачів, відповідач вселив у квартиру свою жінку з її дитиною, згодом у них народилася спільна дитина.

На даний час ОСОБА_10 та члени його сімї проживають у спірній квартирі.

ОСОБА_6П, має намір переїхати зі своєю сімєю на постійне місце проживання у м. Черкаси, оскільки у неї немає іншого особистого житла. На неодноразові вимоги звільнити квартиру за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_10 відмовляється та продовжує користуватися чужим нерухомим майном.

Позивачі просили суд виселити ОСОБА_10 та членів його сімї з належної їм квартири за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 23.01.2002 року власниками квартири за адресою АДРЕСА_2, на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.37). Дане також вбачається і з довідки комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №54660 від 06.10.2015 року (а.с. 38).

Відповідно до довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 09.06.2016 року в АДРЕСА_3 зареєстровані дві особи, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 51/.

Відповідно до ксерокопії паспорту ОСОБА_12 за вказаною адресою, а саме в АДРЕСА_3 зареєстрований з 30.04.2004 року.

Відповідно до Акту опитування сусідів від 27.01.2014 року, завірений головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище», та Акту від 03.04.2014 року, завірений начальником дільниці № 4 КП «ССУБ», вбачається, що ОСОБА_13 з 2013 року проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.91, 92).

Тобто, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_10 вселився та зареєстрований в спірній квартирі за згодою її власників. Договір піднайму, оренди чи інший договір з відповідачем не укладався.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Позивачі звертаючись до суду за захистом своїх прав посилалися на те, що відповідно до ст. 89 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. А відповідно, до ст. 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 прийшов до висновку, що дані норми права не можуть бути застосовані для вирішення питання щодо виселення з спірної квартири. Ст. ст. 98 та 99 ЖК УРСР відносяться до Глави 2 Розділу 3 цього Кодексу та регулюють правовідносини, які виникають в сфері користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки спірна квартира належить позивачам на праві приватної власності, тому до неї можуть бути застосовані норми права, що регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду (Глава 6 Розділ 3 ЖК УРСР).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 зазначили, що статті які регулюють відносини в сфері користування жилим приміщенням державного і громадського фонду та в сфері приватного житлового фонду є ідентичними. Проте, з такими доводами апелянтів погодитися не можливо, дані норми права є різними, регулюють правовідносини в різних сфера та не є ідентичними чи взаємозамінюючими.

Ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про незаконне та необґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа: орган опіки та піклування м. Черкаси про звільнення житлового приміщення та виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :