Справа № 513/1231/16-ц
Провадження № 2/513/145/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря Златіної О.І., за участю: позивача ОСОБА_1, представників відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 і адвоката ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, представника Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання частково недійсними рішення Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, свідоцтва про право власності і технічного паспорту та про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог від 15 грудня 2016 року (а.с. 41- 42), від 28 лютого 2017 року 2017 року (а.с.104) та від 04 липня 2017 року (а.с.166), просить визнати частково недійсними: рішення Успенівської сільської ради Саратського району щодо оформлення права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, № 76, в с. Успенівка Саратського району Одеської області; свідоцтва про право власності від 28.10.2011 року та технічного паспорту на зазначений будинок на ім'я ОСОБА_2; визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він проживає разом з матір'ю, ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою с. Успенівка, вул. Пушкінська, 76, Саратського району Одеської області, який остання успадкувала після смерті своєї матері, ОСОБА_9.

12 травня 1995 року головою Успенівської сільської ради ОСОБА_10 та заступником голови ОСОБА_11 був складений акт розподілу вказаного будинку між ним та ОСОБА_2, згідно якого за ОСОБА_2 було закріплено будинок загальною площею 58 кв.м, а за ним - окремо побудовану кухню. Акт зареєстрований в реєстрі № 23.

Крім того, він особисто збудував два сараї «Г» та «В», наймав людей для будівництва. В 1988 році в колгоспі «Росія» придбав 100 листів шиферу та ліс. На протязі 30 років він кожен рік за власні кошти проводив ремонт всього будинку. Він працював в колгоспі з 5 річного віку і на нього розповсюджується закон про колгоспний двір, згідно якого 1/2 частка всієї нерухомості належить йому.

20 травня 2011 року він звернувся до Саратського БТІ для виготовлення технічного паспорту будинку і дізнався, що право власності на спірний будинок зареєстровано за його матірю ОСОБА_2 на підставі рішення Успенівської сільської ради та їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити, зазначив, що спірний будинок ОСОБА_2 успадкувала. В 2016 році в Успенівському магазині «Будматеріали» він витратив 1137 гривень, а в 2017 році - 2633 гривень на придбання будівельних матеріалів для ремонту паркана, сараю. В акті від 12 травня 1995 року він сам за допомогою компютера в 2011 році дописав адресу: «вул. Пушкіна, 76, Саратский р-н, Одесской обл.».

Представники відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 позов не визнали, посилаючись на те, що спірний будинок належав ОСОБА_9, після смерті якої в 1969 році будинок успадкувала ОСОБА_2. Позивач в 1973 році виїхав та виписався з спірного будинку і більше 20 років в ньому не проживав. В 1995 році він повернувся і ОСОБА_2 не хотіла його прописувати у спірному будинку. Актом від 12.05.1995 року визначено, що позивач ОСОБА_12 має право користуватись лише окремо побудованою кухнею. Зазначений акт був складений лише для прописки позивача з метою подальшого працевлаштування, тому що ОСОБА_2 не бажала його проживання і прописки у належному їй житловому будинку. З 2003 року позивач у спірному будинку не проживає, а працює і живе в м.Одесі, де має житло. Твердження позивача про те, що він будував сараї, наймав людей не відповідають дійсності. Посилання позивача на те, що йому належить 1/2 частка спірного будинку є надуманими, тому що весь спірний будинок належить ОСОБА_2, яка в даний час важко хворіє та потребує стороннього догляду, який здійснює ОСОБА_3 За всю зиму позивач жодного разу матір не відвідав, а починаючи з весни, він приїжджає лише для того, щоб вчиняти сварки та скандали.

ОСОБА_7 позов не визнав, посилаючись на те, що рішення Успенівської сільської ради № 52 від 22.09.2011 року про оформлення за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області, було прийнято обґрунтовано і на законних підставах. Пояснив, що в 2006 році він був обраний на посаду Успенівського сільського голови. Згідно записів в по господарській книзі будинок по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області належав ОСОБА_2 - матері позивача. Твердження позивача про те, що він має право на 1/2 частку зазначеного будинку є безпідставними.

Секретар Успенівської сільської ради ОСОБА_13 пояснила, що власником спірного будинку згідно рішення Успенівської сільської ради № 52 від 22.09.2011 року є ОСОБА_2. Позивач права власності не має, йому належить лише право проживання в окремо збудованій кухні. В 1995 році було відкрито 2 окремих особових рахунка за адресою вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Як видно з копії свідоцтва про народження серії ЯЛ № 918611, виданого Успенівською сільською радою Саратського району Одеської області, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_14 та ОСОБА_2 (а.с.7).

ОСОБА_14 помер 15 січня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 344927, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8).

Актом розділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12 травня 1995 року (в якому адреса будинку була допечатана ОСОБА_1 в 2011 році) за ОСОБА_2 закріплено будинок площею 58 кв.м страхова оцінка 3416305 крб., а за ОСОБА_1 закріплено окремо побудовану кухню страхова оцінка 1000000 крб. У спільному користування залишити цистерну, господарські будівлі, погреб (а.с.10). Даний акт не є належним та допустимим доказом того, що позивачу належить 1/2 частка спірного будинку.

Згідно паспорту та домової книги ОСОБА_1 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 квітня 1996 року (а.с.14-15).

Як видно, з технічного паспорту, спірний будинок буз збудований до 1918 року, в 1970 році були збудовані лише літня кухня «Б» та веранда «б» (а.с.16-22).

Згідно довідки від 26.01.2017 року № 85 Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, після 1995 року відкриті 2 особових рахунка (а.с. 118).

Згідно довідки виконкому Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області № 86 від 26.01.2017 року ОСОБА_1 з 2003 року не проживає постійно за адресою вул. Пушкіна, 76 (а.с. 119).

Згідно погосподарської книги № 1 Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області на 1996-1969 р.р. спірний будинок по вул.Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області, належав ОСОБА_9, яка померла 23 липня 1969 року. Після її смерті будинок належить ОСОБА_2 (а.с. 125). Разом із нею в будинку на той час проживали її діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка вибула в м.Одеса, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 учень 9 класу; та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, учень 6 класу.

Згідно виписки з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1975 рік, спірний будинок належить ОСОБА_2. ОСОБА_1 вибув із зазначеного будинку у вересні 1973 року до м.Одеса (а.с.124).

Виписки з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки підтверджують, що будинок по вул. Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району Одеської області належить ОСОБА_2 (а.с.122, 120).

Виписка з по господарської книги Успенівської сільської ради за 1996-2000 роки підтверджує, що з 1996 року на ОСОБА_1 відкритий окремий особовий рахунок на кухню, розташовану по вул. Пушкіна, 76. В с.Успенівка Саратського району Одеської області (а.с.121).

Квитанції № 11WE41070 від 20 травня 2011 року, № 100W39827 від 18.11.2011 року, № 10DW39777 від 18.11.2011 року, № 11WE39484 від 01.09.2011 року підтверджують, що ОСОБА_2 оплатила в Саратському БТІ та РОН всі витрати за первісну інвентаризацію, за видачу свідоцтва та витягу про державну реєстрацію прав (а.с.25-26).

Рішенням виконавчого комітету Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області № 52 від 22.09.2011 року за заявою ОСОБА_2 було вирішено оформити право власності по вул. Пушкіна, № 76, який складається з житлового камяно-саманного будинку, веранди, погреба, літньої кухні, веранди, 2 сараїв, двох навісів, сінохранилища, надвірних і інших споруд за ОСОБА_2. Зобовязати Саратське БТІ та РОН видати свідоцтво про право особистої власності на цілий будинок (а.с.187, 195).

На підставі рішення Успенівської сільської ради 28 жовтня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по вул. Пушкіна, 76, в с. Успенівка Саратського району Одеської області (а.с.173).

16 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримала витяг про державну реєстрацію права власності на вказаний будинок (а.с.174).

Згідно з ч.1,2,3,4,5 ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності цим Кодексом та продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини пятої статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.06.2015 № 6-318цс15 зазначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт належності йому на праві приватної власності 1/2 частки спірного будинку, а тому у задоволенні позову належить повністю відмовити.

З досліджених судом виписок з погосподарської книги Успенівської сільської ради за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки, встановлено, що станом на 1991 рік житловий будинок по вул.Пушкіна, 76, в с.Успенівка Саратського району, належав на праві приватної власності ОСОБА_2, яка була єдиним членом колгоспного двору. ОСОБА_1 в спірному будинку не проживав та не був зареєстрований з 1973 року до 04 квітня 1996 року.

В пункті 6 постанови Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року N 15 роз'яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба.

З огляду на вищевикладене суд вважає безпідставними ствердження позивача проте, що як член колгоспного двору він має право на 1/2 частку спірного будинку.

Посилання позивача на те, що він будував спірний будинок за власні кошти, особисто збудував два сараї «Г» та «В», наймав людей для будівництва, в 1988 році в колгоспі «Росія» придбав 100 листів шиферу та ліс; на протязі 30 років він кожен рік за власні кошти проводив ремонт всього будинку суд вважає безпідставними, тому що згідно технічного паспорту спірний будинок збудований до 1918 року, в 1970 році ( коли позивачу було лише 16 років) збудовані літня кухня "Б" та веранда "б".

Керуючись ст.ст.3-8, 10,11, 57-60, 208-209, 212-215 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 11,15, 328, 386, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання частково недійсними рішення Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, свідоцтва про право власності і технічного паспорту та про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька