АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1861/11 Номер провадження 22-ц/786/2071/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Дорош А.І., Триголова В.М., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до філії ТОВ «Українське Фінансове агентство «Верус» в Октябрському районі м. Полтава, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до філії ТОВ «Українське Фінансове агентство «Верус» в Октябрському районі м. Полтава, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ПАТ «Приватбанк» подав клопотання про забезпечення позову, в якій прохав суд обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області, видачу ОСОБА_2 паспорта/проїзного документа, Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів/проїзних документів, обмежити особу у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, зобов'язати відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області у разі наявності у ОСОБА_2 іншого паспорту/проїзного документа внести відмітку про вилучення першого паспорту/проїзного документа, що залишився в користуванні відповідача. В обґрунтування заяви вказував, що враховуючи недобросовісну поведінку відповідача щодо виконання умов кредитного договору є підстави вважати, що у разі незастосування заходів забезпечення позову, відповідач може вчинити дії., які утруднять чи зроблять неможливими виконання рішення суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року заяву представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову - задоволено частково.

Обмежено ОСОБА_2 (Дата народження:ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1. Паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лубенським МОВ УМВС України в Полтавській області 14.10.1998 року) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала допущена до негайного виконання.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 рокув частині задоволення заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» та обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до виконання своїх зобов'язань скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині. В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.2. ч.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи заяву представника ПАТ КБ «Приватбанк» в частині обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, суд першої інстанції виходив з того, що існує вірогідність залишення боржником території України, що унеможливить чи утруднить виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується із твердженням апелянта про те, що з врахуванням того, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Аналогічна правова позиція щодо недопустимості обмеження судом особи у праві виїзду за межі України в порядку забезпечення позову, викладена в узагальненні Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Так, Верховний Суд України, дійшов до висновку про те, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскаржуваної ухвали в частині обмеження ОСОБА_2 у виїзді за межі України із постановленням в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

УхвалуОктябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 року в частині задоволення заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про обмеження у праві виїзду громадянину України - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1. Паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лубенським МОВ УМВС України в Полтавській області 14.10.1998 року) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2 - відмовити.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 року залишено без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/Г.Л. Карпушин

Судді : /підпис/ А.І. Дорош /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: