Справа № 583/1922/17
У Х В А Л А

про залишення без руху

03 серпня 2017 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, в якому просить суд встановити безстроковий та безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку ОСОБА_2 за адресою : м. Охтирка, вул. Грабовського, 19 (кадастровий № :15:002:0030) на користь земельної ділянки ОСОБА_1, за адресою : м. Охтирка, вул. Грабовського, 19 «а» (кадастровий № :15:002:0033) для обслуговування житлового будинку.

Мотивує свої вимоги тим, що є власницею земельної ділянки площею 0,0505 га по вул. Грабовського, 19 «а» в м. Охтирка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 353797 від 31.05.2011 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради 26.09.2012 року їй на праві приватної власності належать одноповерховий житловий будинок загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. з ганками, погрібом та огорожею, які розміщені за адресою : м. Охтирка, вул. Грабовського, 19 «а». За весь час будівництва житлового будинку сусідня земельна ділянка по вул. Грабовського, 19 в м. Охтирка належала її матері ОСОБА_3. Ніяких парканів між їх земельними ділянками не споруджувалося, фактична межа між земельними ділянками була умовною. Згідно договору дарування від 27.06.2017 року земельна ділянка разом з житловим будинком та господарськими будівлями по вул. Грабовського, 19 була подарована її брату - ОСОБА_2 З того часу зі сторони відповідача почалися зауваження щодо розмежування земельних ділянок. З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок у неї є обєктивна необхідність обслуговування частини житлового будинку, а саме зовнішньої стіни з північного боку будинку за рахунок частини земельної ділянки, що знаходиться у приватній власності відповідача. Адже для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції треба приймати не менше 1 м.

Однак позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Згідно положень ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року N 2 позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо позовна заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Порядок встановлення земельних сервітутів передбачено у ст.100 ЗК України.

У відповідності до ч.3 ст. 402 ЦК України спір вирішується судом у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умов між сторонами.

Вимоги цього положення позивачем не дотримані.

П. 22-2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК (435-15 ), частина перша статті 101 ЗК) (2768-14), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК (2768-14); цей перелік не є вичерпним.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою

встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Позивачці необхідно викласти обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, якими підтверджується кожна обставина.

Зокрема, позивач до позовної заяви додала текст листа, адресований ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту. Однак, доказів того, що відповідач отримував вищевказаний лист та відмовився укласти договір про встановлення земельного сервітуту, в позовній заяві не зазначено.

Крім того, позивачу необхідно в позовній заяві зазначити докази про неможливість задовольнити її потреби як власника земельної ділянки в інший спосіб, а також зазначити вид земельного сервітуту, який просить вона встановити, тобто який обсяг прав необхідно їй встановити щодо обмеженого користування чужим майном.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України, наявні підстави для залишення поданої заяви без руху з наданням позивачці строку для усунення викладених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, про що повідомити позивача.

Розяснити позивачу, що в разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною та підлягатиме поверненню.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя : Н.Б. Плотникова