ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1229/14-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Вишневської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Малорогозянська сільська рада Золочівського району Харківської області, відділ державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації Харківської області про скасування рішення та визнання реєстрації недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом в якому з урахуванням уточнень просила скасувати рішення Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області ХV сессії VI скликання від 06.06.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Артема будинок №44 в селі Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області»; визнати недійсною реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку відділом Держземагенства у Золочівському району Харківської області 20 березня 2013 року, кадастровий номер :00:000:0038.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Позивач пояснила, що ОСОБА_3 у 2001 році побудував паркан на межі земельної ділянки, що між їх будинками. На даний час паркан їй заважає. Коли ОСОБА_2 погоджував приватизацію своєї ділянки вона підпис не ставила.

Представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що відповідач із порушенням будівельних норм побудував паркан близько до будинку ОСОБА_5, не пустив представників газової служби так як тепер нема підходу до будинку позивача. Оскільки паркан побудований із порушенням будівельних норм рішення органу місцевого самоврядування має бути скасовано.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 пояснив суду, що так як протокол погодження меж підписала не позивач, а її донька то порушена процедура видачі земельної ділянки, а саме ст. 198 ЗК України, через що рішення сільради має бути скасовано як і реєстрація права власності відповідача. Про необхідність скасування рішення органу місцевого самоврядування їм стало відомо 03 лютого 2016 році коли була винесена ухвала суду.

Відповідач ОСОБА_2, та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Відповідач пояснив, що придбав будинок у 1988 році. На місці старого деревяного паркану відповідач побудував новий металевий паркан у 2001 році. У 2012 він звернувся до сільради за для приватизації земельної ділянки, він передав протокол погодження меж доньці позивача ОСОБА_7, вона зайшла до будинку, потім вийшла з будинку та віддала підписаний протокол, хто підписував йому не відомо. Далі відповідач пройшов усю передбачену законом процедуру для отримання земельної ділянки. Коли проводили газ до будинку позивача вони поросили провести трубу під парканом відповідача, так як іншого шляху не було, відповідач надав свою згоду. Проте позивач та її родина тим самим штучно створили в даний час цей спір, що він нібито порушує межі її ділянки. Одночасно відповідач просив про застосування позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що вважає, що провадження по справі підлягає закриттю так як вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області в судове засідання не зявився надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30 червня 1978 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстровий номер 749, до складу спадщини увійшов в тому числі житловий будинок №46 по вул. Слобожанська (колишня ОСОБА_7) в с. Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області.

22 лютого 1996 року рішенням V сессії XXII скликання Малорогозянської сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

23 березня 2012 року затверджено протокол встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Протокол містить припис, що по розташуванню меж земельної ділянки претензій з боку суміжних землевласників та землекористувачів не заявлено, розміри ділянки та її межі погоджено, зі ст. 103 Земельного Кодексу України. Також зазначено, що з боку ділянки від точки Б до А, знаходиться ділянка ОСОБА_1, міститься підпис «Верба» у графі Підписи суміжних землевласників.

06 червня 2012 року розглянувши технічну документацію надану ОСОБА_3 рішенням ХV сессії VІ скликання Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_2 та затвердження документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (КЦВЗ31,8) по вул. Артема №44 в с. Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області. Передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Артема №44 в с. Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області. Дозволено видачу державного акту на вказану ділянку.

З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 вбачається, що кадастр містить відомості про земельну ділянку кадастровий номер :00:000:0038, за адресою Харківська область, Золочівський район, с. Мала Рогозянка, вулиця Артема, 44, цільовим призначенням для будівництва і ослуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1054 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що весною 2012 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до її матері ОСОБА_1 підписати документ про згоду на приватизацію. Мати не підписала той документ, а його підписала вона, що саме підписала вона не знає, вважає що це стосувалося згоди на приватизацію.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що вони врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Конституцією України, а саме статтею 55, закріплено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 103 ЗК України визначає зміст добросусідства.

1. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

2. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

3. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Стаття 116 ЗК України передбачає підстави набуття права на землю.

1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

5. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України регламентує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

1. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

2. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

3. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або Ради міністрів Автономної Республіки Крим, районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації.

4. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

5. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

6. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

7. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Абзац перший частини сьомої статті 118 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3123-VI ( 3123-17 ) від 03.03.2011 \

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

8. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

9. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи ( 974-2006-п ) ) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

10. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

11. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Стаття 198 ЗК України розкриває поняття кадастрової зйомки.

1. Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

2. Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

Згідно з розясненнями, наданими у п.7 постанови пленуму ВССУ«Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1.03.2013 №3, земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій права на землю. Захист судом права на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними стст.16, 21, 393 Цивільного кодексу та ст.152 ЗК, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до вказаного спори, що виникають із земельних відносин, в яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування про видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, які відповідно до закону необхідні для набуття й реалізації права на землю, про надання чи передання земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторонами надано ряд доказів, щодо стану здоровя, звернень до правоохоронних органів з приводу конфлікту між сторонами, тощо, за різні проміжки часу, які суд не розцінює як належні докази в рамках даного спору з приводу скасування рішення органу місцевого самоврядування від 06 червня 2012 року, в звязку з чим не покладає вказані докази у основу прийнятого рішення.

Таким чином оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази на предмет дотримання вказаних норм судом, в першу чергу, встановлено, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства згідно зі ст.15 ЦПК України, так як даний спір - про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність виникає із земельних правовідносин з приводу набуття й реалізації права на землю.

Позивач та її представники, обґрунтовуючи свій позов, вказали, що оскаржуване рішення є не законним так як позивач, як суміжний землевласник не погоджувала меж ділянки відповідача та не ставила свій підпис у відповідному протоколі, паркан побудований відповідачем із порушенням будівельних норм, чим на їх думку було порушено вимоги ст. 198 ЗК України, так як визначення та погодження меж ділянки суміжними землевласниками є складовою частиною кадастрової зйомки.

Водночас судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, реалізуючи своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки за адресою: вулиця Артема №44 в селі Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області, з дотриманням процедури передбаченої ст.ст. 116, 118 ЗК України звернувся до органу місцевого самоврядування за місцем розташування ділянки - Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області, надавши відповідні документи на погодження щодо розміру ділянки. Малорогозянською сільською радою Золочівського району Харківської області, в межах її повноважень та із дотриманням процедури прийнято рішення про затвердження документації та передачу ділянки у власність ОСОБА_2

Суд зауважує, що фактично претензії позивача зводяться до усунення перешкод у користуванні належною їй власністю, відновлення межі, проте позивач з відповідними вимогами до суду не зверталася, а судом позов було розглянуто в межах позовних вимог та саме із заявлених підстав.

Відтак, порушення, на які вказує позивач, не є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування, так як воно було прийнято із дотриманням передбаченої законом процедури передачі ділянки у власність, в межах повноважень уповноваженого органу згідно ст.ст. 116-118 ЗК України. Інших підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування позивачем та її представниками не заявлено, інших доказів порушення процедури або порядку ухвалення оскаржуваного рішення суду не надано.

Враховуючи викладене, суд, одночасно не приймаючи визнання позову представником сільської ради так як воно суперечить закону, відмовляє у задоволенні позову у частині скасування рішення.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог про скасування рішення, суд також не вбачає підстав для задоволення похідної вимоги про визнання недійсною реєстрації права власності ОСОБА_2

Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись, вказаними нормами матеріального закону та ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. В.Чернова