АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8281/16-ц
Провадження № 22-ц/792/622/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретарів: Кошельника В.М., Лапка Ю.В.

сторін: представника апелянта - ОСОБА_1, представника ПАТ «ВіЕс Банк» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 27 березня 2012 року між ПАТ „Фольксбанк, правонаступником якого є ПАТ „ВіЕс Банк, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір KF 017001 з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 200 000 грн. строком на 60 місяців з кінцевою датою погашення не пізніше 24 березня 2017 року, з платою процентів за кредитним договором у розмірі 19,99% річних.

На 17 листопада 2015 року відповідачем допущено неналежне виконання зобовязань, прострочення зобовязань, у звязку з чим Банком останньому надіслано повідомлення-вимогу усунути неналежне виконання зобовязань, та попереджено про вимогу дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, однак, лист адресатом залишено без належного виконання.

Станом на 5 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 74 206,70 грн.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №KF017001/S-1 від 27 березня 2012 року, згідно якого останній є поручителем по зобовязаннях ОСОБА_4, та відповідає солідарно у повному обсязі за зобовязаннями боржника за кредитним договором.

У звязку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ „ВіЕс Банк заборгованість за кредитним договором №KF 017001 від 27 березня 2012 року у розмірі 74 206,70 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ „ВіЕс Банк сплачений судовий збір у розмірі 2 067 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ „ВіЕс Банк заборгованість по кредитному договору №KF 017001 від 27 березня 2012 року у розмірі 74 206,70 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ „ВіЕс Банк судові витрати по справі у сумі 1033,35 грн. з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Посилається на те, що судом не враховано, що в копії кредитного договору, який був наданий позивачем як доказ, міститься 2 дати, а саме на першій сторінці договору №KF 017001 вказана дата його укладення 27 лютого 2012 року, а на сторінці 14 зазначеного договору вказується дата укладення договору 27 березня 2012 року. В позовній заяві позивач посилається на кредитний договір №KF 017001 взагалі без зазначення дати, при цьому зазначає „з наступними змінами та доповненнями, однак, таких суду не надано. Місцевим судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотань про витребування у позивача оригіналу примірнику договору №KF 017001 та надання змін та доповнень до цього договору.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи містяться копія розрахунку загальної заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ „ВіЕс Банк за кредитним договором №KF 017001 від 27 березня 2012 року, але суд стягнув за цим розрахунком кошти, вказуючи, що ця заборгованість виникла саме за договором від 27 лютого 2012 року. Судом було також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань представника ОСОБА_3 щодо витребування з ПАТ „ВіЕс Банк розшифровку у розрізі сплачених ОСОБА_4 платежів, а саме тіла кредиту, відсотків, пені та штрафних санкцій за весь період.

Також апелянт не погоджується з тим, що суд встановив факт надсилання відповідачу ОСОБА_4 повідомлення-вимоги за №09-3/24207 з вимогою усунути неналежне виконання зобовязань та попередження про вимогу дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. Як стверджує апелянт, жодного доказу як відправлення позивачем, так і отримання вимоги відповідачем ОСОБА_4, до матеріалів справи не надано.

Жодного разу у судове засідання позивач не зявлявся, не надав оригіналів документів, на підставі яких суд мав би приймати рішення, не надано доказів перерахування грошей відповідачами у вигляді платіжних документів.

Явку представника позивача місцевим судом визнано обовязковою, однак, 19 січня 2017 року той не зявився, й суд за відсутності сторін ухвалив рішення, що, на думку апелянта, свідчить про упередженість суду на користь позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обвязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1050 того ж кодексу якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 536 вказаного кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 554 кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 27 березня 2012 року між ПАТ „Фольксбанк, правонаступником якого є ПАТ „ВіЕс Банк, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір KF 017001 з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 200 000 грн. строком на 60 місяців з кінцевою датою погашення не пізніше 24 березня 2017 року, з платою за кредитним договором у розмірі 19,99% річних (а.с. 8-21).

27 березня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №KF017001/S-1, за яким останній як поручитель зобовязується відповідати перед Банком солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобовязань за договором основного зобовязання (а.с. 26-28).

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 перед банком складає 74 206,70 грн. (а. с.145-147).

17 листопада 2015 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із повідомленням-вимогою про усунення неналежного виконання зобовязань, та попередити про вимогу дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. В грудні 2015 року відповідачі отримали зазначені вимоги. (а.с. 25, 144).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі зобовязання по поверненню коштів належним чином не виконують, а тому заборгованість по кредиту станом на 5 квітня 2016 року, що становить 74 206,70 грн. слід з них стягнути.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Посилання апелянта, що судом не враховано, що в копії кредитного договору, міститься 2 дати - 27 лютого та 27 березня 2012 року, що в позовній заяві позивач посилається на кредитний договір №KF 017001 взагалі без зазначення дати, при цьому зазначає „з наступними змінами та доповненнями, не може бути підставою для скасування рішення суду. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що ці неточності є описками. Договір укладено 27 березня 2017 року і в той же день ОСОБА_4 отримала кошти, що підтверджується меморіальним ордером (а.с. 23). Апелянт доказів неотримання кредиту, повернення кредиту не надав.

Необґрунтованим є посилання апелянта про безпідставну відмову у задоволенні клопотань про витребування у позивача оригіналу примірника договору №KF 017001 та надання змін та доповнень до цього договору і розшифровки у розрізі сплачених ОСОБА_4 платежів. В матеріалах наявні належним чином завірені копії договорів. Доказів нечинності цих документів не надано.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що в матеріалах справи міститься копія розрахунку загальної заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ „ВіЕс Банк за кредитним договором №KF 017001 від 27 березня 2012 року, але суд стягнув за цим розрахунком кошти, вказуючи, що ця заборгованість виникла саме за договором від 27 лютого 2012 року. У судовому засіданні неточності з приводу дати укладання договору позивач уточнив. Банком надано належний розрахунок боргу (а. с. 145-147).

Всупереч посилання апелянта, позивач надав докази отримання відповідачами повідомлення-вимоги за №09-3/24207 про усунення неналежного виконання зобовязань та попередження про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором (а. с. 144).

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд прийняв рішення без пояснень позивача. У справі наявні достатні докази для прийняття рішення, в засіданні апеляційного суду позивач дав пояснення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

Суддя /підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_7

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Категорія: 19, 27

Доповідач - Купельський А.В.