РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі судового засідання Фоміних С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 19 червня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір за № DN81AR19050454, за яким відповідач отримував кредит в розмірі 95709,78 гривень строком користування до 18.06.2015 року зі сплатою 9,60 % річних. 24 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки до кредитного договору № DN81AR19050454, за яким він прийняв на себе відповідальність за зобовязаннями ОСОБА_3 в повному обсязі у випадку невиконання або неналежного виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

Станом на 21.09.2016 року в звязку з невиконанням договору позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 89810 гривень 95 копійок, яка складається з наступного: 26002 гривень 20 копійок заборгованість за кредитом, 8 гривень 75 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 63800 гривень 00 копійок заборгованість за пенею за користування кредитом. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір 1378 гривень 00 копійок.

24 лютого 2017 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

20 березня 2017 року заочне рішення скасоване.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_6, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині основного боргу та процентів. З вимогами про стягнення пені не погодились, зазначили, що строк позовної давності в частині стягнення пені складає 1 рік, пеня в сумі 63800,00 гривень нарахована з порушенням такого строку. Крім того, згідно Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банк не тільки не мав права нараховувати пеню з 14.04.2014 року, а й повинен був її самостійно скасувати її. Також вказували, що ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що поручительство припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У випадку, якщо такий строк не встановлений, то поручительство припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, поручительство припиняється, якщо кредитор не предявить позов до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. З урахуванням того, що договір поруки був укладений з ОСОБА_4 24.12.2012 року, строк його дії основного кредитного договору сплив 18.06.2015 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4, позовні вимоги не визнав. Посилався на те, що банк до нього, як до поручителя не звертався впродовж встановленого шестимісячного строку. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог відносно нього.

Суд, вислухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір за № DN81AR19050454, за яким відповідач отримував кредит в розмірі 95709,78 гривень строком користування до 18.06.2015 року зі сплатою 9,60 % річних.

24 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки до кредитного договору № DN81AR19050454, за яким він прийняв на себе відповідальність за зобовязаннями ОСОБА_3 в повному обсязі у випадку невиконання або неналежного виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак відповідач ОСОБА_3 не виконує належним чином свої зобовязання за договором кредиту та станом на 21.09.2016 року в звязку з невиконанням договору позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 89810 гривень 95 копійок, яка складається з наступного: 26002 гривень 20 копійок заборгованість за кредитом, 8 гривень 75 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 63800 гривень 00 копійок заборгованість за пенею за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частина 2 вищезазначеної статті передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, ОСОБА_4 як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і відповідач ОСОБА_3

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З пункту 11 договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено конкретний строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14), за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній у справі № 6-53цс14 роз'яснив, що словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З кредитного договору № DN81AR19050454 від 19.06.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 встановлено, що строк виконання зобовязання встановлено 18 червня 2015 року.

Зі штампу вхідної кореспонденції суду встановлено, що ПАТ «ПРИВАТ БАНК» звернулося до суду 26.10.2016 року (а.с.1), тобто вже після спливу шестимісячного терміну, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, який обраховується з 18 червня 2015 року зі строку виконання зобовязання, встановленого у кредитному договорі.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Враховуючи наведене, вимогу до поручителя ОСОБА_4 про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому позовні вимоги до поручителя ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки предявлені після спливу шестимісячного строку, який обраховується з дати виконання зобовязання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В звязку з цим, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 в сумі 26010,95 гривень з них: 26002,20 грн заборгованість за кредитом; 8,75 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 63800,00 суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням КМ України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області, де проживає відповідач ОСОБА_3

Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року.

З наданого позивачем суду розрахунку пені вбачається, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом станом на 14.04.2014 року складала 32302,47 гривень, наступне нарахування здійснене в порушення вимог вказаного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Однак, як вбачається зі статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені)…

Враховуючи, що строк стягнення пені, яка нарахована до 14.04.2017 року сплив, про що зазначає відповідач, позивач своєчасно за її стягненням не звернувся, а наступне нарахування здійснене в порушення вимог вказаного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», крім того, з розрахунку заборгованості, наданого суду не зрозуміло, яким чином визначена сума в розмірі 63800,00 гривень, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

Таким чином, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, повністю дослідивши їх в судовому засіданні, надавши їм належну оцінку суд вважає, що з ОСОБА_3 підлягають стягненню заборгованість по кредитному договору №DN81AR19050454 від 19.06.2008 року в сумі 26010,95 гривень з них: 26002,20 грн заборгованість за кредитом; 8,75 грн заборгованість по процентам за користування кредитом

При вирішенні питання про судові витрати у справі, суд виходить з наступного.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості у сумі 89810,95 грн., які задоволені частково на суму 26010,95 грн. (28,96%) Тому, з врахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 399,06 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 258, 525-526, 559, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн-) на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору №DN81AR19050454 від 19.06.2008 року в сумі 26010,95 гривень з них: 26002,20 грн заборгованість за кредитом; 8,75 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму понесених судових витрат в розмірі 399,06 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 25 липня 2017 року.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції - Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С.Овчиннікова