Справа №463/2159/17
Провадження №4-с/463/51/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», на бездіяльність старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, яка полягає у неповерненні на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 04.02.2011р. та про зобовязання державного виконавця повернути стягувачу такий виконавчий документ на підставі зазначеної норми закону.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 04.02.2011р. Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2-з5068 про стягнення з нього на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс банк», заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 225 013,32 грн. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом, однак постановою слідчого в особливо важливих справах СУ прокуратури Львівської області від 12.01.2011р. накладено арешт на його рухоме та нерухоме майно. Дана постанова є чинною, а обтяження рухомого та нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень. Наявність такого арешту виключає можливість виконання рішення суду, у звязку з чим подав відповідну заяву до державного виконавця про необхідність повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Протягом розумних строків державний виконавець не виніс постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з чим вважає таку бездіяльність протиправною та вимушений оскаржити її в судовому порядку.

В судове засідання скаржник не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду клопотання про підтримання скарги та розгляд справи у його відсутності.

Державний виконавець, а також а також представник стягувача в судове засідання не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги належить відмовити виходячи з наступного.

Згідно з ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

04.02.2011р. Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2-з5068 про стягнення з нього на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс банк», заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 225 013,32 грн.

Постановою державного виконавця від 04.07.2016р. (а.с.4) відкрито виконавче провадження щодо виконання такого виконавчого листа.

Постановою слідчого в особливо важливих справах СВ СУ прокуратури Львівської області від 12.01.2011р. (а.с.5) на рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в п. 2 ст. 2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням в тому числі засади обовязковості виконання рішень.

Виконавець, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За змістом зазначеної норми, законодавець визначає дві взаємозалежні одна від одної підстави для повернення виконавчого документу згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Перша, це встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно, а друга, це неможливість виконання рішення в будь-який інший спосіб ніж звернення стягнення на майно.

Під встановленою законом забороною в цій нормі слід розуміти законодавчий акт органу державної влади, який забороняє звернення стягнення на те чи інше майно.

Однак, постанова слідчого не відноситься до законодавчих актів органу державної влади, оскільки по суті, приймається слідчим лише з метою забезпечення заходів кримінального провадження.

З одного боку, наявність такої постанови не може вважатись забороною звернення стягнення на майно, а з іншого, в матеріалах справи відсутні докази про неможливість виконання рішення в будь-який інший спосіб, окрім звернення стягнення.

Внаслідок цього, після отримання від скаржника відповідної заяви в державного виконавця не виникало обовязку щодо повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з чим немає ознак протиправної бездіяльності, що виключає можливість задоволення скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 14, 210, 212, 383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», на бездіяльність старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.