АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача Решетніка Ю.І.

відповідача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правовідносин припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Укрсиббанк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з 21 грудня 2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 січня 2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 в кредит грошові кошти у сумі 95956,00 шв.франків, а останній в свою чергу зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25 січня.01.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1,1.2. кредитного договору), та сплатити проценти у розмірі 7,99 % річних.

За користування кредитними коштами ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати проценти у розмірі та у порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору.

Справа №760/28318/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/6700/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника прийнята порука ОСОБА_6, згідно договору поруки № 89593 від 25 січня 2007 року.

В порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_3 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, в зв'язку з чим утворилась значна заборгованість за кредитним договором.

В зв'язку із зазначеним позивач за первісним позовом з урахуванням уточнень просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.01.2007 року в розмірі 70 703 швейцарських франків 93 сантими з яких: 64 725, 19 швейц. франк. - кредитна заборгованість; 5 978, 74 швейц. франк. - заборгованість по процентам; а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 52 067 гривень 48 копійок, з яких: 29 360, 67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 22 706, 81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

В ході розгляду справи, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він не отримував грошових коштів, передбачених умовами договору, а саме на рахунок № НОМЕР_1.

Зазначав, що відповідно до заяви на видачу готівки від 27.01.2007 року йому було видано 372 374, 66 грн.

Також ОСОБА_3 вважав, що відносини за кредитним договором припинені, оскільки ним сплачено банку грошові кошти в розмірі 533 571 гривню 55 копійок.

ОСОБА_3 зазначав, що в силу положень ст.ст. 559, 572 ЦК України оскільки основне зобов'язання припинене, припиненими є і правовідносини за договором поруки та договором іпотеки.

Крім того ОСОБА_3 зазначав, що на його думку кредитний договір підписано неуповноваженою особою банку, оскільки йому не було надано для огляду документів, що посвідчують повноваження начальника відділення № 767 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8

В звя'зку із зазначеним ОСОБА_3, з урахуванням уточнень просив суд:

- визнати правовідносини, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року припиненими;

- визнати правовідносини, що виникли на підставі договору поруки № 89593 від 25.01.2007 року

припиненими;

- визнати правовідносини, що виникли на підставі договору іпотеки № 4409 від 25.01.2007 року припиненими;

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року.

Крім того в ході розгляду справи, ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ Укрсиббанк про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 посилалась на те, що положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов''зання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Також ОСОБА_6 вказувала на те, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_6, з урахуванням уточнень просила суд:

- визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки № 89593 від 25 січня 2007 року припиненою;

- визнати недійсним договір поруки № 89593 від 25 січня 2007 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість у сумі 70 703,93 швейцарських франків, за кредитним договором № 0 від 25 січня 2007 року, 29360,67 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 22 706,81 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та 3654 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «Укрсиббанк про визнання поруки припиненою - залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_3 подано апеляційні скарги, в яких вони просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яки відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, представники відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,підтримали доводи апеляційних скарг.

Представник позивача РешетнікЮ.П., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 25.01.2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 в кредит грошові кошти у сумі 95956,00 шв. франків, а позичальник в свою чергу зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.01.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1,1.2. кредитного договору), та сплатити проценти у розмірі 7,99 % річних.

За користування кредитними коштами ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати проценти у розмірі та у порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору.

Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалентну суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, укладено договір поруки №89593 від 25 січня 2007 року.

Відповідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки. Копії договорів поруки як докази надаються.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно з п.5.5 кредитного договору у випадку порушення відповідачем 1 термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань строком більше ніж на один місяць, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит в порядку, визначеному розділом 11 кредитного договору. Відповідно до п.4.6. кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового стягнення кредиту в порядку, визначеному розділом 11.

Встановлено, що в порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_3 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Вбачається, що позивачем за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» було направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вимоги від 03.11.2014 року про усунення порушень умов кредитного договору, однак останні не виконали вимоги банку у вказаний у вимозі строк.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов'язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624,625 ЦК України, тобто при порушенні зобов'язань боржник повинен сплатити кредитору борг, та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.

В зв'язку з порушення зобов'язань за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, станом на 07.04.2015 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя у розмірі 70 703 (сімдесят тисяч сімсот три) швейцарських франків 93 сантими з яких: 64 725,19 швейц. франк. - кредитна заборгованість; 5 978,74 швейц. франк. - заборгованість по процентам; а також пеню пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 52 067 (п'ятдесят дві тисячі шістдесят сім) гривень 48 копійок, з яких: 29 360, 67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 22 706, 81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року зі сторони банку підписаний уповноваженою на те особою, а саме начальником відділення № 767 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8

Доказів недійсності довіреності ОСОБА_8 чи її відкликання позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 в процесі розгляду справи надано не було.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 протягом тривалого часу виконувались умови вказаного договору, що свідчить про те, що у нього не виникало сумнівів у правомірності його укладення.

Отже, ОСОБА_3 не навів достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених зустрічних позовних вимог, зокрема, не довів жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання договорів недійсними.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України)

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, при цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №0 від 25 січня 2007 року є 25 січня 2028 року, датою останнього платежу є 11.06.2014 року в той час як вимогу про погашення заборгованості АТ «УкрСиббанк» було направлено 04.11.2014 року, а позов подано до суду 30 грудня 2014 року, тобто без пропуску строку, визначеного положеннями ст. 559 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як роз'яснив Верховний Суд України в своїй постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, висновки якого, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції, умови договору про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того у вказаній постанові міститься роз'яснення того, що, словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому порядку (ст. 122 ЦПК) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь - якої іншої вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою на засіданні судової палати у цивільних справах 24.09.2014 року по справі № 6-106цс14 про визнання договору поруки припиненим, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При пред'явленні банком до боржника і поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання по поверненню кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання та порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом 6 місяців з зміненої дати виконання основного зобов'язання.

При цьому пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Однак зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, що і в такому разі не позбавляє кредитора можливості звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та відмові в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_3, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Посилання відповідача ОСОБА_3 та представників відповідачів на те, що відповідач ОСОБА_3 не отримував грошових коштів за даним кредитним договором, є безпідставними, оскільки своїми діями по сплаті необхідних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, він фактично підтвердив отримання кредитних коштів. Доказів, які б свідчили про сплату ним коштів за іншими договорами між ним та ПАТ «УкрСиббанк», відповідачем та його представником, суду не надано

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: