Справа № 908/998/2012
Провадження № 22-ц/779/1295/2017
Головуючий у 1 інстанції Гринів М. А.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Васильковського В.М.,

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням виконуючого обовязки начальника міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року подання виконуючого обовязки начальника міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без вилучення паспортного документу до виконання нею грошового зобовязання на суму 75 898,56 грн., сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, покладеного не неї рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2011 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною. Зокрема, представник апелянта зазначає, що суд не зясував факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення. Стверджує, що боржник влітку 2009 року виїхала за межі України в США, і не перебувала в Україні з 2010 по 2013 роки, отже не була обізнана з тим, що відносно неї ухвалене судове рішення про стягнення боргу на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3, не знала, що є боржником у виконавчому провадженні, а отже, обєктивно не ухилялася від виконання вказаного рішення суду. Також зазначає, що суд безпідставно збільшив суму невиконаного грошового зобовязання, оскільки за рішенням суду стягнуто 68 061,60 грн., а інші суми зазначені судом виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не передбачені як умова застосування заходів обмеження у праві виїзду за межі України.

З наведених підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за межі України.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у скарзі.

Представник відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи подання виконуючого обовязки начальника міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день розгляду подання) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як розяснив Верховний Суд України в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями п. п. 2, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон у випадку коли діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а також у випадку ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу наведених норм слідує, що необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме заявник - державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що в справі №2-5429/11 за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 21.11.2011 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 68160 грн. боргу, 681 грн. 60 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 5).

Рішення в справі №2-5429/11 за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, на підставі якого видано вищевказаний виконавчий лист є заочним, тобто ухвалене за відсутності відповідача.

За даними акту державного виконавця від 27.01.2012 року (а. с. 8) по виконанню виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом 21.11.2011 року в справі №2-5429, майна боржника ОСОБА_2, на яке можна звернути стягнення не виявлено. Зі слів її чоловіка ОСОБА_4, за вказаною у виконавчому документі адресою боржник не проживає близько трьох років.

Згідно копії закордонного паспорта ОСОБА_2 (а. с. 19, 20) остання вибула з України 14.06.2009 року. Дані про повернення в Україну відсутні.

Матеріали справи не містять доказів про навмисне чи інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 обовязків, від яких вона ухилилась, чи перешкоджала проведенню стягнення боргу, чи не з'являлася на виклики державного виконавця, як і не містять матеріали справи доказів про вжиття державним виконавцем заходів до виконання судового рішення. Наведені обставини залишились поза увагою суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання судових рішень не відповідає встановленим обставинам справи. Ухвала суду постановлена без дотримання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою в задоволенні подання виконуючого обовязки начальника міського відділу державної виконавчої служби слід відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання виконуючого обовязки начальника міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_5