АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1195/17 Номер провадження 22-ц/786/1457/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря Шевченко І.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Відділу у м.Полтаві Міськрайонного управління у Полтавському районі та м.Полтаві Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Полтавської міської ради про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на землю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати за ним право на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє імя на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в м.Полтаві по вул.Гребінки, 39, передані у власність ОСОБА_4, померлій 09 листопада 2005 року.

В обґрунтування зазначеного позову зазначав, що його тітка ОСОБА_4 залишила заповіт, за яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідала ОСОБА_3. За життя спадкодавець не встигла завершити приватизацію земельної ділянки та отримати акти на право власності на них. Управління Держгеокадастру у м.Полтави відмовило йому в отриманні технічної документації на землю при цьому розяснили, що підстави набуття права на землю та порядок безоплатної приватизації ділянок регламентовано ст.116,118 Земельного кодексу України.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє імя на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в м.Полтаві по вул.Гребінки, 39, передані у власність ОСОБА_4, яка померла 09.11.2005р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам наявним у справі, не встановив коло спадкоємців, не зясував чи взагалі звертався позивач до органів нотаріату, інших уповноважених органів щодо оформлення права на спірну земельну ділянку, чи отримував відмову.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Полтавського міського голови №402-р від 15.06.1998 року передано у спільну часткову власність громадянам земельні ділянки відповідно до часток у домоволодінні для будівництва і обслуговування жилих будинків та ведення особистого підсобного господарства відповідно до додатку №3.

У додатку №3 під номером 255 зазначено: «Прізвище, імя, по-батькові ОСОБА_4; адреса земельної ділянки вул.. Гребінки,39; площа земельної ділянки в кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку 1 000, площа земельної ділянки в кв. м. для особистого підсобного господарства 138 (а.с.10,11).

09 листопада 2005 року померла ОСОБА_4, яка була тіткою ОСОБА_3 (а.с.9). За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, яким заповідала все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, позивачу ОСОБА_3. Заповіт посвідчено 03.12.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с.12).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2011 року визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_4 на частину житлового будинку літ. А-1 (квартира №1), яка складається з: кімнати №1- 2 пл.14.9 кв.м., кухні 1-3 пл. 4.6 кв.м., кімнати №1-4 пл. 13.8 кв.м., передньої№1-5 пл. 4.0 кв.м.,сіней №1-1 пл. 4.6 кв.м., поточної №1-6 пл. 4.9 кв.м., тамбура №1 пл. 5.1 кв.м., сіней літ. а2 у складі приміщення сіней №1-1 пл. 4.6 кв.м. та толочної №1-6 пл. 4.9 кв.м., сіней літ. а у складі приміщення тамбуру №1, ганку літ. аЗ та господарські будівлі: літню кухню літ. В, гараж літ. Б, сарай літ. Е, вбиральню літ. Г, навіс літ. е, огорожу №6, огорожу №7 частину огорожі №1, частину огорожі №4, воріт огорожі №3, вимощення №5, що знаходиться в м.Полтаві по вул. Гребінки, 39.(а.с.13).

Приватизація переданих у власність земельних ділянок померлою ОСОБА_4 завершена не була, акти про право власності на земельні ділянки не отримані.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємець мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - право на завершення приватизації та одержання акту про право власності на землю на своє ім'я.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст.152 ЗК України.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечує той факт, що ОСОБА_4 за життя розпочала процедуру приватизації землі, проте не закінчила її у звязку із смертю. Зазначена обставина підтверджується також належними і допустимими доказами. Беззаперечним є також і той факт, що ОСОБА_3 на підставі заповіту і судового рішення, яке набрало законної сили, успадкував частину садиби №39 по вул.. Гребінки у м.Полтаві, а також отримав право на завершення приватизації земельних ділянок згідно розпорядження Полтавського міського голови №402-р від 15.06.1998 року у розмірах, які відповідають його частці у будинку.

Разом з тим, ОСОБА_2 наполягає на тому, що обовязковою і необхідною умовою для задоволення позову спадкоємця у такому випадку є відмова органу місцевого самоврядування у завершені приватизації, при цьому в апеляційній скарзі стверджується, що лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 31 травня 2016 року, на який посилався ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог, не є відмовою органу місцевого самоврядування у завершені приватизації землі.

За змістом ст.118 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування ухвалюють рішення щодо приватизації земельних ділянок на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ст.55 ЗУ Про землеустрій такими технічними матеріалами є технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Процедура, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, тобто розробки такої документації, визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої наказом Держкомзему України від 18 травня 2010 року №376.

У відповідності до пункту 2.1 цієї Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України землевпорядної документації, зокрема технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками.

Таким чином, щоб замовити розробку технічної документації, яка необхідна органу місцевого самоврядування для прийняття відповідного рішення, особа повинна вже мати рішення про передачу чи надання їй земельної ділянки, якою вона користується, або ж інший документ (рішення відповідного органу), яким підтверджується право особи на отримання у власність чи користування цієї земельної ділянки.

Орган місцевого самоврядування відповідного до його повноважень не вправі визнавати за спадкоємцем право на приватизацію земельної ділянки, яка була передана у власність спадкодавцю, отже звернення ОСОБА_3 до уповноваженого органу із вимогою про надання йому дозволу на завершення приватизації землі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 завідомо мало б наслідком відмову.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у цьому конкретному спорі наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обовязковим фактом, з яким закон повязує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації.

Щодо незясування судом питання про коло осіб, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, то колегія суддів зауважує, що ОСОБА_3 прийняв спадщину одноосібно на підставі заповіту на все майно та права на майно померлої ОСОБА_4 Ця обставина за змістом приписів Глави 85 Книги шостої ЦК України виключає права інших спадкоємців на спадкове майно, крім певних випадків, про існування яких в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів.

Твердження апеляційної скарги про наміри ОСОБА_3 набути у власність усю земельну ділянку по вул.. Гребінки,39 у м.Полтаві не є обґрунтованим на суперечить наявним у справі доказам, зокрема розпорядженню Полтавського міського голови №402-р від 15.06.1998 року.

Стосовно словосполучення «особистого селянського господарства» у резолютивній частині рішення суду першої інстанції, то воно може бути виправлене в порядку ст..219 ЦПК України, оскільки розпорядженням Полтавського міського голови №402-р від 15.06.1998 року ОСОБА_4 передано у власність 138 м.кв. для особистого підсобного господарства.

З огляду на встановлене апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1ст.307, ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов