Номер провадження 2/522/8500/17
У Х В А Л А

25 липня 2017 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Валет», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів про переуступку права вимоги за кредитним договором недійсними у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Валет», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів про переуступку права вимоги за кредитним договором недійсними у порядку Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як вбачається з позовної заяви місцезнаходження відповідачів у справі є місто Київ.

При зазначених обставинах підстав для розгляду вищезазначеної справи Приморським районним судом м. Одеси немає.

Як вбачається з позову позивач посилається на ч. 5 ст. 110 ЦПК України та Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позовні вимоги позивача полягають у визнанні недійсними Договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткову угоду №1 від 27 листопада 2015 року (надалі - «Дата відступлення права вимоги») до Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12 травня 2016 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю, за якими Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК», відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»; визнанні недійсним Договір про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами від 29 вересня 2016 року та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним Договором від 29 вересня 2016 року, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» відступило право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, а також всіма іншими договорами в забезпечення виконання Товариству з обмеженою відповідальністю «Голден Валлет». Позовні вимоги позивача не є споживчими, оскільки позовні вимоги повязані із правовідносинами, які за своєю природою ґрунтуються не на споживчому договорі.

Відповідно до п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 згаданого Закону у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» у певних випадках, про що викладено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України та в узагальненнях Верховного Суду України, щодо розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, не є допустимим.

В звязку із наведеним, суд вважає, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг у кредитних правовідносинах, та Договорах про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, а тому норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні спорів, які, хоча і випливають із кредитних правовідносин, проте не є відносинами, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем).

Окрім цього, суд зауважує, що позивач не є стороною оскаржуваних договорів.

В звязку з цим позивач, посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 110 ЦПК України, не може звертатися до суду за місцем своєї реєстрації.

При зазначених обставинах підстав для розгляду вищезазначеної справи Приморським районним судом м. Одеси немає.

У звязку з цим, вищезазначена справа даному суду не підсудна.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановлюється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно п.2 ч. 1 ст.7 Закону України Про судовий збір, сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 109, 110, 115 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Валет», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів про переуступку права вимоги за кредитним договором недійсними у порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» повернути позивачу, розяснивши йому, що для вирішення цього спору потрібно звернутися до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням відповідачів.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби в м. Одесі Одеської області, , місцезнаходження: вул.Черняховського, 6, м.Одеса повернути ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір, який був сплачений 21 липня 2017 року на суму 640 гривень, що підтверджується квитанцією № 12 та який був сплачений 21 липня 2017 року на суму 640 гривень, що підтверджується квитанцією №13.

.

Строк предявлення до виконання до 25 липня 2018 року

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Чернявська Л.М

"25" липня 2017 р.