Справа № 139/480/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.

з участю:

представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

секретаря судових засідань ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про виділення майнових паїв в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі є співвласниками майнових паїв в колишньому КСП «Прогрес» с. Роздолівка. Зокрема, частка ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай складає 0,03% майна, а ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - 0,28%. Рішенням зборів співвласників від 06 березня 2016 року, оформленим протоколом № 2, було вирішено приміщення колишньої контори КСП «Прогрес» залишити для потреб села.

У позові стверджується, що неодноразові звернення позивачів про виділення їм приміщення колишньої контори в рахунок майнових паїв залишено без задоволення, а відповідач ОСОБА_3 використовує це приміщення для власних потреб.

Вважаючи дії ОСОБА_3 незаконними, такими що порушують їх права та суперечать нормам чинного законодавства, 08 червня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просять виділити їм в натурі, в рахунок частки майнових паїв приміщення колишньої контори КСП «Прогрес» та визнати за ними право спільної сумісної власності на цю частку згідно сертифікату серії ВІ ХІІІ № 009511 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представники позивачів за довіреностями (а.с. 7, 8, 26, 27) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 30, 31) підтримали позов своїх довірителів. ОСОБА_1 пояснила: у 2015 році ОСОБА_3 був обраний головою спілки співвласників майнових паїв колишнього КСП «Прогрес» в кількості 33 пайовиків. Вирішення питання розподілу майна між власниками майнових сертифікатів відбулося на загальних зборах спілки співвласників 06 березня 2016 року, де було вирішено контору залишити для потреб села, а інше майно розподіляти. Ні спосіб, у який буде проходити розподіл, ні строки не зазначалися і не обговорювалися та не створювався перелік майна, що підлягає виділенню і розподіленню. Стверджує, що приміщення контори є таким самим майном співвласників як і інше майно, тоді чому голосування проводилось тільки за приміщення контори, а все інше майно не виносилось на головування. Ще до голосування ОСОБА_5 мав намір забрати приміщення контори в рахунок майнового паю та використовувати для потреб громади - перебудови в церкву. Однак ОСОБА_3 викрав їх ініціативу, швидко провів голосування, а за кошти проданої техніки вирішив зробити там ремонт і в даний час використовує контору для власних потреб. Зазначає, що вони неодноразово зверталися до ОСОБА_3 із проханням виділити їм контору з доплатою, однак останній на їх прохання не реагує.

Представник позивачів ОСОБА_2 пояснила: ОСОБА_3, як голова спілки співвласників майнових паїв с. Роздолівка, єдиний має доступ до спільного майна - контори і використовує його на власний розсуд. З його ініціативи з усієї сукупності майна на загальних зборах 06 березня 2016 року питання про можливість виділення майна вирішувалося лише відносно контори і лише щодо цього майна було прийнято рішення не виділяти нікому в натурі, а залишити для потреб села. Хоча, позивач ОСОБА_5 давно претендував на це приміщення для подальшого його використання для потреб сільської громади. В результаті інші співвласники майнових паїв отримали можливість в рахунок свого паю отримати майно, а позивачі залишилися без такого майна.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і суду пояснив: Його було обрано головою спілки співвласників майнових паїв 18 грудня 2015 року. На загальних зборах 06 березня 2016 року було запропоновано скласти списки, хто з пайовиків яке б майно бажав отримати в натурі. Присутня на зборах представник ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_1 відразу попросила виділити ОСОБА_5 приміщення контори. Коли це питання поставили на голосування, всі присутні, крім ОСОБА_1, проголосували залишити контору для спільного використання для потреб села. Після того ОСОБА_1 неодноразово зверталася до нього особисто та до інших компетентних органів із заявою про виділення ОСОБА_5 приміщення контори. Однак, він не вправі одноособово розпоряджатися спільним майном співвласників, а загальні збори уже прийняли рішення щодо цього питання і не бажають навіть збиратися для повторного розгляду цього питання. Щодо вимоги ОСОБА_6, то йому лише в цьому судовому засіданні стало відомо, що вона оформила спадкові права на майновий пай після смерті своєї баби. Ніяких вимог щодо майна ОСОБА_6 ніколи не заявляла. Просив у позові відмовити.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

З огляду на правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2 - 4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Судом безспірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВІ ХІІІ № 009511 від 03 серпня 2001 року ОСОБА_7 належить частка (0,03%) у пайовому фонді майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с. Роздолівка (а.с. 5).

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 6) належить 0,28% від усього майнового фонду, що знаходиться у загальному користуванні КСП «Прогрес» с. Роздолівка Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Із позовної заяви, пояснень в судовому засіданні сторін та протоколу № 3 загальних зборів співвласників майнових паїв с. Роздолівка від 18 грудня 2015 року слідує, що головою спілки співвласників майнових паїв обрано ОСОБА_3 (а.с. 37).

06 березня 2016 року було скликано загальні збори співвласників майнових паїв під головуванням ОСОБА_3 На цих зборах вирішувалося питання «як правильно розділити майно» та було прийнято рішення, зокрема, не розпайовувати колишню контору КСП «Прогрес», за яке проголосувало 23 особи із 24 присутніх, а одна особа утрималася (зі слів сторін - представник позивача ОСОБА_1) (а.с. 10).

Допитані судом за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що вони були учасниками зборів, коли вирішували питання про розподіл майна, один (ОСОБА_8М.) - як співвласник майнового паю, а другий (ОСОБА_9Ф.) - як представник власника майнового паю за довіреністю. На тих зборах ОСОБА_1 попросила виділити її чоловікові ОСОБА_5 з майнового паю колишню контору, але всі інші присутні проголосували залишити контору в спільному користуванні громади.

Приймаючи рішення у даній справі, суд враховує положення ч. 2 ст. 318 ЦК України, відповідно до якої всі субєкти права власності є рівними перед законом, а усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Кожен із співвласників має право на виділ в натурі його частки із спільного майна за згодою інших співвласників (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року.

За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство"(далі Закон № 2114-XII) майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства, частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов'язків членів колективного сільськогосподарського підприємства щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правомочності членів підприємств є похідними від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правомочностей останніх як юридичних осіб, то і право громадянина вимагати своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена колективного підприємства з КСП щодо передачі отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення також повинні грунтуватись на принципі рівності прав і обов'язків зазначених сторін.

Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 Закону № 2114-XII , згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з метою створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» виділення майна в натурі проводиться у порядку, розробленому Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, та затвердженому зборами співвласників.

Співвласники, як визначено у даній постанові - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника.

Відповідно до зазначеного Порядку визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться Комісією на підставі рішення зборів співвласників.

Як роз'яснено в листі № 37-25-1-11/11379 від 05.12.2002 року Міністерства аграрної політики України «Щодо реалізації власниками майнових паїв права на одержання цих паїв у натурі», у разі недотримання вищенаведеного порядку виділення майнових паїв у натурі, районним комісіям з врегулювання майнових питань спільно з органами місцевого самоврядування слід ініціювати проведення зборів співвласників майна.

Вищим органом співвласників майнових паїв визнаються збори.

У випадку невиконання зборів співвласників рішення щодо виділення підприємством-правонаступником майна в натурі власнику майнового паю, останній може реалізувати своє право на судовий захист.

Зазначене свідчить про те, що порядок виділення майнового паю, його структура віднесений до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, або зборів співвласників, які діють відповідно до статуту підприємства та затверджених ним актів, зокрема Положення про пайовий фонд майна.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 затверджено Рекомендації щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогосподарських підприємств» , якими передбачено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву (п. 4.1.) Пунктом 4.3 Рекомендацій передбачено, що якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки.

Тобто, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Як вбачається з протоколу № 2 засідання співвласників майнових паїв, пояснень відповідача ОСОБА_3, допитаних судом свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, предметом розгляду на засіданні співвласників майнових паїв було питання правильності розподілу майна, а не заява ОСОБА_5 про виділення йому з майнового паю приміщення колишньої контори.

Інших доказів звернення позивача ОСОБА_5 до загальних зборів співвласників майнових паїв сторона позивача суду не надала. Крім того, представники позивача ОСОБА_5 стверджували і доводили, зокрема, листом ОСОБА_3 від 13.05.2016 (а.с. 46), що зверталися вони саме до ОСОБА_3, але той відмовляв у виділенні приміщення контори, оскільки загальні збори вирішили залишити контору для потреб громади села.

Одночасно, позивач ОСОБА_6 та її представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду доказів на ствердження обставини, що ОСОБА_6 взагалі зверталася до загальних зборів співвласників майнових паїв про виділення її паю в натурі. Зокрема, із свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 6) вбачається, що право власності на майновий пай позивач ОСОБА_6 оформила лише 26 січня 2017 року.

Як слідує із аналізу законодавства, праву власника вимагати видачі майнового паю в натурі відповідає право співвласників цього майна вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу і при здійсненні таких прав повинні враховуватись інтереси обох сторін.

Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Отже, власники спільної часткової власності здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачами не була дотримана процедура звернення щодо виділення майнових паїв, яка передбачена чинним законодавством, адже із відповідними заявами саме до загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Прогрес» с. Роздолівка вони не звертались.

Крім того, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов пред'явлено до одного із співвласників майнових - ОСОБА_3, а не до всіх співвласників. Після розяснення в судовому засіданні про можливість заявлення вимоги до всіх співвласників майнових паїв, представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що лише ОСОБА_3 має відповідати за цим позовом, оскільки він викрав у неї ідею передати приміщення колишньої контори у користування громади села, а тепер використовує це приміщення на власний розсуд. Одночасно, належних доказів про право користування ОСОБА_3 приміщенням колишньої контори суду не надано, а ОСОБА_3 заявив, що таких документів бути не може, а контору він використовує виключно для потреб громади (відмітили з односельцями прихід Нового року), а також разом з іншими жителями села займається ремонтом цього приміщення.

У зв'язку з викладеним відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки цим рішенням суд прийшов до висновку про відмову у позові, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для відшкодування позивачам судових витрат.

Керуючись: ст.ст. 3, 15, 16, 318, 319, 358, 367 ЦК України, Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств», затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року, ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року, ст.ст. 3, 6, 8, 10, 179, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити в позові до ОСОБА_3 про виділення майнових паїв в натурі у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ___________________