Справа № 752/1294/17
Провадження № 2/752/2565/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретарів - Безверхої Н.В.

Чечельницького В.С.

за участю позивача - ОСОБА_2

за участю представник позивача - ОСОБА_3

участю представника відповідача - Хитрова Л.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват банк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зобов'язання вчинити певні дії, суд -

Встановив

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно якого, з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог від 24.05.2017 року, остаточно просила суд:

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 647,08 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.;

- зобов'язати відповідача видати позивачу трудову книжку серії НОМЕР_1

- змінити дату звільнення позивача з 19.10.2016 року по дату фактичної видачі трудової книжки.

В обґрунтування заявленого позову, позивач вказала, що з 07 жовтня 2008 року по 19 жовтня 2016 року перебувала у трудових взаємовідносинах з відповідачем, безпосереднє місце роботи - Печерська філія Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк».

Зазначила, що згідно її заяви, 19 жовтня 2016 року її було звільнено на підставі ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У день звільнення вона перебувала на робочому місці, попри вказане, у день звільнення її не було ознайомлено з наказом про звільнення і не було видано трудову книжку.

Також вказала, що неодноразово зверталася до відповідача з приводу видачі трудової книжки, як безпосередньо в день звільнення, так і з письмовими вимогами 24.11.2016 року та 10.01.2017 року. Однак станом на дату звернення до суду з позовом, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, трудову книжку позивачу не видано.

Крім вказаного, у зв'язку з невидачею трудової книжки, позивач не може влаштуватися на нову роботу, оскільки не може підтвердити свій трудовий стаж та надати необхідний комплект документів для працевлаштування, що крім іншого, призводить до погіршення стану її самопочуття, зміни способу життя та заподіяння моральних страждань.

За таких обставин, позивач вважає, що відновлення її порушених прав можливе шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання відповідача видати трудову книжку та змінити дату звільнення, а також стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, згідно заяви про збільшення позовних вимог, підтримали та просили задовольнити. Зазначили, що не вбачають іншої можливості, крім як шляхом задоволення позову, вийти із ситуації, що склалася, у правовому полі. Також вказали, що відповідач повинен був забезпечити видачу трудової книжки позивачу саме в день звільнення, водночас позивач працюючи в м. Києві не могла і не мала можливості 19.10.2016 року прибути до м. Дніпра за отриманням трудової книжки, а посилання представника відповідача на відсутність повноважень у Печерської філії на ведення і видачу трудових книжок, не стосуються обставин справи і не звільняють відповідача від обов'язку видати трудову книжку в день звільнення.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості. Вказала, що з боку відповідача було вжито комплекс необхідних заходів, спрямованих на видачу трудової книжки звільненому працівнику, які цілком відповідали чинному законодавству, зокрема на адресу позивача було направлено повідомлення від 18.10.2016 року про необхідність отримання трудової книжки або направлення згоди на її поштове пересилання, яке було отримане адресатом 22.11.2016 року. Вказане дає підстави відповідачу вважати, що затримка видачі трудової книжки зумовлена лише бездіяльністю позивача, яка полягає у неявці за отриманням трудової книжки та ненаданням згоди на її поштове пересилання, оскільки функції кадрового діловодства не входять до повноважень філії та трудові книжки зберігаються у головному офісі ПАТ КБ «Приват банк». Крім того, з огляду на приписи ч. 2 ст. 47 КЗпП України, у відповідача не виникало обов'язку по видачі позивачу копії наказу про звільнення. Зауважила, що послання у позовній заяві на погіршення самопочуття позивача та зміну способу життя, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, також є необґрунтованими, оскільки із доводів позовної заяви та доданих документів неможливо дійти висновку про дійсне погіршення самопочуття та наявність причинно-наслідкового зв'язку між невидачею трудової книжки та змінами у фізичному та душевному стані позивача.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудовий відносинах з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват банк» з 07.10.2008 року по 19.10.2016 року та була звільнена на підставі наказу № Э.КЗ-УВ-2016-12957649-п від 18.10.2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. (а.с. 57)

Також сторонами не заперечувалося, що місцем роботи ОСОБА_2 була Печерська філія ПАТ КБ «Приват банк», якам відповідно до чинного законодавства не є юридичною особою.

Як встановлено судом, підставою звільнення позивача стало подання нею заяви про звільнення за угодою сторін (п. 1. ст. 36) № Э.КЗ-УВ-2016-12957649 від 05.10.2016 року, згідно якої останній робочий день позивача визначено 19.10.2016 року (а.с. 58).

Таким чином, ПАТ КБ «Приват банк», як власник, був зобов'язаний 19.10.2016 року провести з позивачем, як працівником, розрахунок та видати їй трудову книжку.

Вимог щодо проведення з остаточного розрахунку, позивачем не заявлялося. Щодо видачі трудової книжки суд має зазначити наступне.

Як встановлено з доказів наданих стороною відповідача, зокрема виписки з наказу № СП-2013-6830397 від 17.10.2013 року (а.с. 67) та виписки з наказу № СП-2013-6961945 від 18.10.2013 року (а.с. 68), функції кадрового діловодства, особові справи та трудові книжки, було передано з відокремлених підрозділів до головного офісу, а саме ПАТ КБ «Приват банк».

Відтак, представник відповідача, як на підставу заперечень проти заявлених позовних вимог посилався на те, що видача трудової книжки позивачу мала бути здійснена саме відповідальними працівниками Напряму «Управлінські технології і стратегічний менеджмент» Головного офісу з місцезнаходженням у м. Дніпрі.

Суд приходить до висновку, що заперечення сторони відповідача у вказаній частині є обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Так, як вбачається із заяви ОСОБА_5 про звільнення № Э.КЗ-УВ-2016-12957649 від 05.10.2016 року, остання під підпис була ознайомлена з порядком видачі трудової книжки, а саме з тим, що співробітник в останній робочій день повинен особисто з'явитися за трудовою книжкою або направити на адресу Напрямку трудових ресурсів письмове повідомлення з проханням направити трудову книжку по вказаній адресі.

Доказів звернення до ПАТ КБ «Приват банк» із заявою про направлення трудової книжки до 19.10.2016 року чи з'явлення за місцезнаходженням ПАТ КБ «Приват банк» 19.10.2016 року з наміром особистого отримання трудової книжки стороною позивача суду не надано.

Крім того, як вбачається з листа ПАТ КБ «Приват банк» № 20.1.0.0.0/7-20161018/881 від 18.10.2016 року, позивачу було додатково роз'яснено порядок отримання трудової книжки, а також роз'яснено, що у разі неможливості отримання трудової книжки у відділі банку, остання може у письмовій формі надати свою згоду на відправлення трудової книжки поштою.

Посилання сторони позивача, на те, що остання неодноразово, а саме 24.11.2016 року та 10.01.2017 року , була вимушена звертатися до відповідача з письмовими вимогами про видачу трудової книжки, не підтверджують надання позивачем у письмовій формі згоди на пересилання трудової книжки поштою за адресою її місця проживання.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем було вжито заходів направлених на отримання трудової книжки, як особисто за місцезнаходженням ПАТ КБ «Приватбанк», так і шляхом її поштового пересилання, в той час як стороною відповідач надано докази здійснення заходів, спрямованих на виконання вимог ст. 47 КЗпП України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача видати позивачу трудову книжку, зважаючи на те, що позивач не позбавлена права на її отримання у позасудовому порядку, як особисто, так і засобами поштового зв'язку.

За вказаних обставин, не підлягають задоволенню також позовні вимоги про зміну дати звільнення позивача з 19.10.2016 року на дату фактичної видачі трудової книжки, а також стягнення моральної шкоди, як такі як така, що є похідними від позовної вимоги про видачу трудової книжки.

Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Під час судового розгляду суд дійшов висновку, що затримка видачі трудової книжки ОСОБА_2 відбулася у зв'язку з бездіяльністю останньої, яка не здійснила заходів, спрямованих на особисте отримання трудової книжки та не надала згоди на її поштове пересилання, відтак вина власника відсутня.

Таким чином, при вирішенні справи судом не встановлено порушення з боку роботодавця прав працівника у сфері трудових відносин, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі положень ст. 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивача звільнено, компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват банк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя