"20" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Швидкій Л.В., Зимницькій М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_2 боргу за розпискою у розмірі 258 689,00 грн., у тому числі 168 000,00 грн основного боргу, 428,06 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року, 6260,98 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року, 84 000,00 грн. штрафу за прострочення повернення позики у розмірі 50 % від неповерненої суми та понесених судових витрат по оплаті судового збору.
Мотивуючи вимоги позивач зазначає, що 12.04.2016 року між ним і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 168 000,00 грн. та зобов'язувався повернути борг у строк до 12.05.2016 року. Проте, не виконав умови укладеного договору, що призвело до порушення прав позивача. За невиконання відповідачем грошових зобов'язань позивачем здійснено розрахунок 3% річних за 31 день прострочення, який складає 428,06 грн. та 6260,98 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що відповідно до п. 6 Договору з відповідача підлягає стягненню штраф за порушення зобов'язання в розмір 50% від неповерненої суми.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач просить суд про задоволення позову.
У судове засідання позивач не з'явився, від його представника ОСОБА_3 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує в повному обсязі, та просить суд його задовольнити, виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявою про розгляд справи у його відсутність відповідач не звертався.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12 квітня 2016 року ОСОБА_2, відповідно до умов розписки взяв на себе зобов'язання повернути до 12.05.2016 року грошові кошти отримані від ОСОБА_1 в розмірі 168 000,00 грн. (а.с. 5а).
Також між сторонами було підписано договір позики від 12 квітня 2016 року відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 168 000,00 грн. із кінцевим строком повернення боргу до 12.05.2016 року. Відсотки за користування даною позикою умовами договору не передбачені (а.с. 5).
Проте відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконав.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Пунктом 6 Договору позики від 12 квітня 2016 року передбачено, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми за позики, а також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.
Згідно із наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом сума 3% річних за 31 день прострочення складає - 428,06 грн., а сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року 6260,98 грн.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.
У той самий час, згідно з пунктом п. 6 Договору позики передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
З огляду на означене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 84 000,00 грн. за прострочення повернення позики.
Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Оскільки ОСОБА_2 порушив зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за договором позики в матеріалах справи не має, із заявами про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду не звертався, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача 168 000,00 грн. основного боргу, 428,06 грн. трьох процентів річних від простроченої суми та 6260,98 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1746,90 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 12.04.2016 року, а саме: 168 000,00 грн. основного боргу, 428,06 грн. трьох процентів річних від простроченої суми боргу, 6260,98 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 12.04.2016 року по 12.05.2016 року та 1746,90 грн. судового збору, а всього 176 435 (сто сімдесят шість тисяч чотириста тридцять п'ять) грн. 94 коп.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя