Справа № 161/2898/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/990/17 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар - Черняк О.В.,

представника відповідача Мартинюка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком заявлено позов до відповідача після спливу строку позовної давності.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 06.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №412/07, за яким останньому наданий кредит на споживчі потреби на суму 15800 доларів США під 13% річних, з кінцевим терміном повернення 05.07.2010 року.

01.09.2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору №412/07 від 06.07.2007 року. Відповідно до п.1.1. додаткової угоди банк надає позичальнику кошти в сумі 15800 доларів США на строк з 06.07.2007 року по 05.07.2010 року зі сплатою процентів у розмірі 15% річних.

В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави №б/н від 06.07.2007 року, відповідно до умов якого відповідач передає у заставу АТ «Брокбізнесбанк» належний йому на праві власності автомобіль, марки FIAT DOBLO, легковий, 2007 року випуску, колір червоний, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував умови кредитного договору і станом на 07.02.2017 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 270892, 94 грн., з яких: 116058, 91 грн. - заборгованість за кредитом, 77547, 53 грн. заборгованість за процентами, які банк просив стягнути з відповідача.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи відсутні дані і відповідачем ОСОБА_4 не подано доказів того, що заборгованість за кредитним договором погашена.

Останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений 06.12.2013 року в розмірі 121 долар США, тобто після закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору строк дії договору закінчився 05.07.2010 року. 06.12.2013 року відповідач здійснив платіж - погасив відсотки за кредитним договором в розмірі 121 долар США. З позовом до суду банк звернувся 16.02.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Крім того, погашення відсотків в грудні 2013 року не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки вказані дії вчинено після закінчення строку дії основного зобов'язання і не свідчить про визнання боргу в цілому, а лише його частини. Погашення заборгованості відповідно до умов договору мало відбуватися шляхом сплати періодичних платежів відповідно до графіка погашення, а якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Така позиція узгоджується з правовою позицією ВСУ, висловленою ним в постанові від 09.11.2016 року при розгляді справи №6-1457цс16.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Покликання позивача на те, що відкликання банківської ліцензії АТ «Брокбізнесбанк» є обставиною непереборної сили, а тому підставою для переривання строку позовної давності, не заслуговують на увагу суду, оскільки не ґрунтуються на нормах Закону і є власним тлумаченням цих норм. Відкликання банківської ліцензії та здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року № 339, здійснення ліквідаційної процедури до 10.06.2018 року не є підставою для зупинення перебігу позовної давності. Це не є надзвичайна або невідворотна за даних умов подія - непереборна сила. Перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що характеризуються непереборною силою. Станом на 21.02.2017 року здійснювалась ліквідаційна процедура АТ «Брокбізнесбанк», що не перешкодило банку пред'явити до суду позов.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді