Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді А.В.Архипенко.

за участю: секретаря судового засідання С.П.Іваненко.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, -

встановив:

В поданому позові позивачка зазначає, що вона з 27 вересня 2013 року до 26 травня 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у сторін є спільна малолітня дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу (взяла собі дошлюбне прізвище «ОСОБА_1»), починаючи з лютого 2015 року постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач після припинення шлюбних відносин вихованням та матеріальним утриманням своєї малолітньої дитини не займається, добровільно матеріальну допомогу не надає, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та не цікавиться його життям, у зв'язку з чим усі питання щодо виховання малолітньої дитини позивачка вирішує самостійно. При цьому для загального розвитку дитини та з метою його оздоровлення позивачка має можливість вивезти малолітню дитину на відпочинок за кордон до родичів, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Крім того, враховуючи ситуацію на сході України, а саме безпосередньо в Попаснянському районі Луганській області, на території якої тривалий час проводиться антитерористична операція, у разі загострення ситуації, для збереження життя дитини необхідно буде негайно виїхати за межі України, але позивачка, не маючи на це згоди відповідача, який не бажає надати відповідну нотаріально посвідчену заяву, позбавлена цієї можливості. А тому в поданому позові позивачка просить суд надати дозвіл на виготовлення усіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів на малолітню дитину та на тимчасовий виїзд - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі державного кордону України без згоди та супроводу відповідача до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

До початку розгляду справи по суті позивачка шляхом подання письмової заяви підтримала свої позовні вимоги, справу просила розглянути без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився до початку судового засідання надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність про надання дозволу на виїзд за кордон його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечував.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Попаснянської районної державної адміністрації - в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом із наданих позивачкою доказів було встановлено, що сторони дійсно раніше перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них є спільна малолітня дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після фактичного припинення шлюбних відносин починаючи з лютого 2015 року постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач після припинення шлюбних відносин вихованням та матеріальним утриманням своєї малолітньої дитини не займається, добровільно матеріальну допомогу не надає, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та не цікавиться її життям, у зв'язку з чим усі питання щодо виховання малолітньої дитини позивачка вирішує самостійно. Вищезазначені обставини підтверджуються письмовими доказами на а.с.5-11.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним або обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, згідно ст.10 цієї Конвенції держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. А у відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3858-XII, Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», додатком 4 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. №152 із відповідними змінами, тощо.

Так, правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 року №152 (із змінами) визначено, що паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 22 цього Порядку передбачений перелік документів, які подаються особою для оформлення паспорта для виїзду за кордон. При цьому, пунктом 23 цього Порядку передбачено, що у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 цього Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію; оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Таким чином, діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства України, судом також встановлено, що після припинення шлюбних відносин відповідач самоусунувся від виховання своєї малолітньої дитини, добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та не цікавиться її життям, у зв'язку з чим усі питання щодо виховання малолітньої дитини позивачка вирішує самостійно.

Крім того, судом враховується й те, що на території Луганської області тривалий час проводиться антитерористична операція, при цьому починаючи з 22 липня 2014 року та до теперішнього часу територія Попаснянського району неодноразово була підвергнута артилерійським обстрілам, що створює потенційну небезпеку для життя і здоров'я мешканців міста, виключає нормальні умови для життя і розвитку дітей та суттєво шкодить їх психіці.

Таким чином судом встановлено, що виїзд малолітньої дитини позивачки за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, при цьому отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивачки немає можливості, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.33 Конституції України, ст.ст.3,9,10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.7,159 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька - задовольнити в повному обсязі.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон її малолітньої дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України та на зворотній в'їзд в Україну малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, строком до досягнення малолітньою дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копію рішення надіслати на адресу сторін для повідомлення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області через Попаснянський районний суд.

Суддя: А.В.Архипенко