Єдиний унікальний номер 229/840/17 Номер провадження 22-ц/775/1317/2017

Головуючий в 1-й інстанції: Петров Є.В.
Доповідач: Тимченко О.О.
Категорія 30
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року у цивільній справі за позовом військового прокурора Донецького гарнізону, в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року у задоволені позовних вимог військового прокурора Донецького гарнізону, в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди, відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився військовий прокурор Донецького гарнізону, яка діє в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасувати рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що військовослужбовець солдат ОСОБА_2 загинув внаслідок вчинення солдатом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, що підтверджується вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2016 року, який набув законної сили. Причинний зв`язок між незаконними (злочинними) діями відповідача та смертю ОСОБА_2 є преюдиціальним фактом. Міністерство оборони України відшкодувало завдану матері загиблого шкоду в сумі 689000 грн. Оскільки смерть ОСОБА_2 спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а злочинними діями ОСОБА_1 , вважає, що відшкодування підлягає стягненню з відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з`явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно із вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2016 року, який набрав чинності 01 серпня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. (а.с.9-15).

В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 на посаді оператора ПТУРС 53-ої бригади 1-го батальйону, у військовому званні «солдат». 13 жовтня 2015 року, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні спостережного поста № 6 вищевказаної військової частини, розташованому на трасі «Костянтинівка-Донецьк» поряд з с. Кам`янка Ясинуватського району Донецької області, діючи з злочинною самовпевненістю, з метою припинення дій потерпілого та здійснення на останнього психологічного тиску, здійснив не менше шести пострілів з автоматичної зброї, спричинивши ОСОБА_3 шість проникаючих поранень голови з руйнуванням кісток основи та склепіння черепу, руйнування речовини обох півкуль головного мозку та мозочка, відсутністю частини кісток черепу, наскрізні вогнепальні кулеві поранення верхніх кінцівок, від яких ОСОБА_2 помер на місці події. Цивільний позову у кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, Міністерства оборони України № 56 від 04 грудня 2015 року комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги матері загиблого солдата ОСОБА_4 в розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689 000 грн. (а.с.24).

Згідно платіжного доручення № 1358 від 24 грудня 2015 року ОСОБА_5 перерахована одноразова грошова допомога члену сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 689 000, 00 грн. (а.с.7).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що виплата Міністерством оборони одноразової грошової допомоги є його обов`язком у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіянням Міністерству шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Міністерством оборони виплачена гарантована державою грошова допомога, що не є тотожним відшкодуванню шкоди.

Такий висновок суду є вірним та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), військовослужбовця - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, виплата матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 була здійснена Херсонським ОВК відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний статус та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ні зазначений Закон, ні порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає право особи, яка здійснила виплату допомоги, яка гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної ради України №2171-III від 23 червня 1995 року, зазначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктом 13 вказаного Положення зазначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

У випадках, передбачених п. 14 зазначеного Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Судом першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати, завдав шкоду Міністерству оборони не надано, тому посилання на п. 7 «Положення про матеріальну відповідальність» є безпідставними, доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими та були предметом дослідження суду першої інстанції.

Також вірним є висновок суду першої інстанції про те, що Міністерством оборони виплачена матері загиблого ОСОБА_2 гарантована державою грошова допомога, яка не є тотожним відшкодуванню шкоди. Виплата позивачем одноразової грошової допомоги є обов`язком Міністерства оборони України у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат члену сім`ї загиблого не є заподіянням позивачеві шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Нових доказів яки б давали підстави для задоволення позовних вимог військового прокурора Донецького гарнізону, в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , у досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх не подання було зумовлено поважними причинами, позивачем апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз`яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, що діє в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло