Справа № 742/3887/16-ц Провадження № 22-ц/795/1478/2017 Головуючий у I інстанції Зарічна Л. А. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарної відповідальності, наказу про відшкодування нанесених Прилуцькому УБР збитків, наказу щодо результатів перевірки усунення порушень та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 12 червня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УКРНАФТА» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарної відповідальності, наказу про відшкодування нанесених Прилуцькому УБР збитків, наказу щодо результатів перевірки усунення порушень та стягнення моральної шкоди відмовив у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи рішення необєктивним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги жодного доводу позивача на підтвердження його вимог.

Скаржник посилається на той факт, що суд не надав оцінки оформленню акту передачі товарно-матеріальних цінностей від 30 червня 2013 року та не навів жодних обґрунтувань, чи можна вважати його первинним документом бухгалтерського обліку з огляду на численні недоліки його оформлення.

Позивач наполягає на грубому порушенні відповідачем законодавства, вказуючи, що під час вимушеного простою підприємства матеріальні цінності, які знаходились у його в підзвіті, неодноразово переміщувались та використовувались, а відповідно інструкції «Про інвентаризацію активів та зобовязань» у разі зміни матеріально відповідальних осіб адміністрація зобовязана обовязково провести інвентаризацію.

Зазначає, що за межами робочого часу працівник звільняється від виконання трудового обовязку і не може нести відповідальність за несхоронність майна, яке йому передано для зберігання, про що розяснено у постанові Пленуму ВССУ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників, заподіяну роботодавцю».

Апеляційна скарга містить посилання на те, що відповідачем не виконано жодного із зобовязань, покладених на нього договором про повну матеріальну відповідальність № 45 від 01 вересня 2004 року, зокрема, не надано окремого приміщення для зберігання переданих позивачу цінностей та окремого кабінету для зберігання документації, також не проводилось відповідного інструктажу та розяснень.

Крім цього, заявник вважає хибним висновок районного суду щодо недоведеності факту заподіяння йому моральної шкоди та обставин, які визначають її характер та обсяг.

В письмових запереченнях представник ПАТ «УКРНАФТА», вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були належним чином зафіксовані допущені позивачем порушення у виді халатного відношення до інвентаризації та невиконання своїх посадових обовязків, наслідком яких став недостатній контроль за місцезнаходженням цінностей, які йому передані у підзвіт, відсутність паспортів на обладнання, допущення лишків та нестач матеріальних цінностей, а отже, притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган не суперечило вимогам трудового законодавства. Зазначив, що вид накладених стягнень повністю відповідав характеру і ступеню тяжкості вчинених проступків. Районний суд вказав, що роботодавець, вирішуючи питання про відрахування із заробітної плати розміру заподіяної шкоди, діяв у межах вимог ст.ст. 128, 130, 132 КЗпП України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 з 01 серпня 2000 року працював на різних посадах Прилуцького управління бурових робіт (далі Прилуцьке УБР) ВАТ «УКРНАФТА» (а.с. 9-13). 01 лютого 2010 року позивач був переведений майстром (зайнятим у виробничих процесах із буріння свердловин) прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання. Проколом № 21 загальних зборів акціонерів ВАТ «УКРНАФТА» від 22 березня 2011 року найменування товариства було змінено на ПАТ «УКРНАФТА» (а.с. 11).

01 вересня 2004 року між Прилуцьким УБР в особі начальника ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який на той час займав посаду майстра з ремонту устаткування, був укладений договір про повну матеріальну відповідальність № 45, який в подальшому не переукладався (а.с. 14).

Наказом від 16 вересня 2016 року № 282 «Про проведення річної інвентаризації активів та зобовязань в 2016 році» перед складанням річної фінансової звітності було зобовязано провести суцільну інвентаризацію, яка охоплює всі види зобовязань та всі активи УБР незалежно від їх місцезнаходження (а.с. 5-6). Відповідно п. 10.9 наказу для проведення інвентаризації по ПРЦ б/о призначено робочу комісію, до складу якої входили матеріально-відповідальні особи, зокрема, і ОСОБА_3

19 вересня 2016 року була проведена виробнича нарада працівників Прилуцького УБР, порядком денним якої було обговорення процедури підготовки до інвентаризації 2016 року (а.с. 39). За результатами наради було вирішено відкликати з простою підзвітних осіб, які мають перевірити наявність всіх переданих їм під звіт матеріальних цінностей, наявність інвентарних номерів, їх відповідність обліковим даним, комплектність обладнання, наявність на нього паспортів; всім підзвітним особам рекомендовано не допускати лишки та нестачі ТМЦ, визначити непридатні активи, на які слід подати документи на їх списання.

Наказом від 23 вересня 2016 року № 40-к майстру ПРЦ б/о ОСОБА_3, який перебував у простої, було наказано приступити до роботи з 26 вересня 2016 року (а.с. 40).

Зі змісту наказу від 28 листопада 2016 року № 349 «Про підсумки річної інвентаризації» вбачається, що за результатами проведеної інвентаризації активів, що знаходяться в підзвіті майстра ПРЦ б/о ОСОБА_3 встановлено наступне: частково відсутні або невірно вказані інвентарні номери на обладнання, яке знаходиться у нього в підзвіті; відсутні паспорти на обладнання, відсутній облік та контроль за обладнанням, яке підзвітне позивачу та знаходиться на обєктах УБР; виявлені лишки та нестача ряду ТМЦ (а.с. 7). Цим же наказом за халатну підготовку до проведення інвентаризації, невиконання своїх посадових обовязків, наслідком якого став недостатній контроль за місцезнаходженням цінностей, які передані йому в підзвіт, відсутність паспортів на обладнання, допущення лишків та нестач матеріальних цінностей, майстру ПРЦ б/о ОСОБА_3 було оголошено догану.

Обставини, зазначені у вищенаведеному наказі, підтверджуються інвентаризаційними описами необоротних активів (придатних і непридатних), інвентаризаційними описами запасів (а.с. 41-57), складеними комісією в присутності ОСОБА_3 Жодних претензій до інвентаризаційної комісії щодо неправильності зазначених в описах даних на час їх складання позивач не мав, що засвідчив своїми підписами.

Акти від 15 листопада 2016 року, 16 листопада 2016 року, 17 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року та 23 листопада 2016 року, складені комісією за результатами інвентаризації щодо виявлених лишків та недостач ТМЦ, також містять підпис матеріально-відповідальної особи ОСОБА_3 (а.с. 58-70).

28 листопада 2016 року позивач надав письмові пояснення з приводу виявлених порушень під час проведеної інвентаризації (а.с. 71-72). Так, він вказував, що через простой підприємства був відсутній на робочому місці, а отже не зміг забезпечити нанесення інвентарних номерів, а також вказував, що станом на 1 червня 2016 року лишків і нестач майна не було, а всі інвентарні номери і паспорти на обладнання були в наявності.

Для визначення суми збитку, нанесеного в результаті нестачі ТМЦ, що знаходяться в підзвіті у ОСОБА_3, наказом від 30 листопада 2016 року № 350 було створено комісію, яка визначила загальний розмір збитків, заподіяних ОСОБА_3 Прилуцькому УБР, у загальній сумі 805,49 грн, що підтверджується відповідним актом оцінки ТМЦ від 02 грудня 2016 року (а.с. 78, 79-80а).

Зазначену суму збитків, нанесених Прилуцькому УБР нестачею ТМЦ, виявлених під час проведення річної інвентаризації у МВО ОСОБА_3, згідно наказу від 06 грудня 2016 року № 360 вирішено було утримати із заробітної плати позивача (а.с. 8).

Наказом від 12 грудня 2016 року для проведення перевірки недоліків, виявлених під час інвентаризації у майстра ПРЦ б/о ОСОБА_3, було створено комісію (а.с. 81), яка в ході перевірки встановила часткове усунення позивачем виявлених недоліків, а саме, відсутність інвентарних номерів на 8 обєктах та відсутність паспортів на 24 обєктах, що підтверджується відповідним актом від 14 грудня 2016 року (а.с. 82-86).

На засіданні постійно-діючої інвентаризаційної комісії Прилуцького УБР був затверджений зазначений акт робочої комісії від 14 грудня 2016 року та рекомендовано притягнути ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за невиконання ним своїх посадових обовязків (а.с. 88).

З посиланням на невиконання наказу по Прилуцькому УБР № 349 від 28 листопада 2016 року щодо приведення у відповідність (відновлення) інвентарних номерів, відновлення паспортів на обладнання, що знаходиться у нього в підзвіті, наказом від 10 січня 2017 року № 13 майстру ОСОБА_3 було оголошено догану з позбавленням його всіх видів матеріального заохочення з 10 січня 2017 року по 09 січня 2018 року (а.с.94). Крім цього, наказом було зобовязано позивача в термін до 01 березня 2017 року відновити інвентарні номери на підзвітному обладнанні, що знаходиться на БВО, та паспорти, яких бракує на 24 одиницях обладнання, що знаходиться у нього в підзвіті.

Наказом № 8 від 06 березня 2017 року трудовий договір з позивачем припинений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 206).

Відповідно до ст. 147-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року розяснено, що судам необхідно з'ясувати, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної працівником підприємству, та порядок покриття такої шкоди встановлені ст.ст. 135-3, 136 КЗпП України. Так, ч.ч. 1, 2 ст. 136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У повній мірі проаналізувавши наведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо законності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, пославшись на дотримання роботодавцем встановлених трудовим законодавством порядку та правил застосування дисциплінарного стягнення.

Як вже зазначалось, на підставі договору від 01 вересня 2004 року ОСОБА_3 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності довірених йому підприємством матеріальних цінностей, в звязку з чим набув встановлені умовами договору зобовязання.

Факт передачі ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей підтверджується наказами № 429-1 від 19 грудня 2012 року, № 49 від 14 лютого 2013 року, № 155 від 20 травня 2013 року та актом передачі ТМЦ від 30 червня 2013 року (а.с. 155, 156, 157, 158-163). Вказаний акт передачі містить не лише підписи позивача про прийняття ТМЦ на своє відповідальне зберігання та відсутність зауважень до комісії з приводу наявності такого майна в натурі відповідно до опису, а і підписи членів комісії, що передавала цінності, та особи, яка їх безпосередньо передавала зі свого підзвіту.

Як стверджувалось стороною відповідача і не заперечувалось представником позивача, інвентаризація товарно-матеріальних цінностей є щорічною. До часу проведення останньої інвентаризації ОСОБА_5 жодних зауважень з приводу передачі йому товарно-матеріальних цінностей, їх кількості, комплектності, тощо не виловлював. При цьому доводи апеляційної скарги в частині невідповідності оформлення акту викладені формально. В суді першої інстанції стороною відповідача на вимогу сторони позивача надавались докази на підтвердження існування конкретного майна, що було у підзвіті позивача (а.с. 184-205). В апеляційному суді стороною позивача також не наведено доказів щодо конкретного майна, яке не було передано ОСОБА_3 у підзвіт, але за незбереження якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Вказуючи, що з 1 червня 2016 року підприємство знаходиться у простої, а отже відповідач мав провести інвентаризацію і призначити матеріально-відповідальну особу, яка б заміщувала ОСОБА_3 під час вимушеного прогулу, позивач не враховує п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, за яким проведення інвентаризації є обовязковим лише у разі зміни матеріально-відповідальних осіб. Матеріали справи свідчать, що матеріально-відповідальні особи під час простою у товаристві не змінювались.

Доказів щодо пояснень позивача про неодноразове переміщення та використання товарно-матеріальних цінностей, що знаходились у підзвіті ОСОБА_3, відповідачем без відома заявника, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано, а отже такі пояснення є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона. Відповідач визнав факт одиничного переміщення певного обладнання (ВШН) без відома позивача у звязку з нагальною виробничою необхідністю, і зазначив, що під час проведення інвентаризації воно відмічене як таке, що є в наявності за відповідними інвентарними номерами.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги про необізнаність позивача з порядком підготовки та проведенням інвентаризації, оскільки наказом відповідача від 23 вересня 2016 року № 41-к (а.с. 40) ОСОБА_3 було відкликано з простою з 26 вересня 2016 року саме для підготовки обладнання для інвентаризації, прийняття нових посадових обовязків, тощо. Отже, про проведення інвентаризації працівників відповідач повідомив не лише на нараді 19 вересня 2016 року, на якій, як стверджує позивач, він не був присутній, а і видав відповідні накази та надав матеріально-відповідальним особам для цього відповідну документацію. Зауважень від позивача при його відкликанні на роботу з простою щодо необізнаності про порядок і строки проведення інвентаризації не надходило. Наявність інвентаризаційних описів підтверджує факт створення відповідачем умов до проведення документації. Крім цього, з урахуванням стану здоровя позивача і його перебуванні на лікарняному, інвентаризація МВО у ОСОБА_3 була розпочата з 15 листопада 2016 року, в той час як по УБР вона здійснювалась з 17 жовтня 2016 року.

Як свідчать матеріали справи, інвентарні описи та проміжні ОСОБА_5, що складались стороною відповідача на кожному обєкті, де знаходились підзвітні ОСОБА_3 цінності, були підписані позивачем без зауважень та заперечень.

Твердження апелянта про відсутність умов для збереження матеріальних цінностей та документів також не підтверджуються матеріалами справи. Як зазначає відповідач, і це не спростовано стороною позивача, обладнання, яке обслуговувалось ОСОБА_3 та яке було йому передане у підзвіт, призначене для використання бурових під відкритим небом, після демонтажу та повернення на БВО знаходиться на спеціально обладнаних площадках та не потребує зберігання у складах, територія БВО цілодобово охороняється. Крім цього, апеляційний суд констатує, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не лише за нестачу товарно-матеріальних цінностей, а і за їх лишки та відсутність інвентарних номерів та паспортів на обладнання.

Крім цього, вказуючи на незаконність рішення суду першої інстанції, заявник фактично не зазначає про підстави скасування наказу № 13 про оголошення йому догани 10 січня 2017 року за не усунення ним недоліків, що визначені за результатами інвентаризації.

Аналізуючи спірні відносини, апеляційний суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що відповідачем надано належні письмові докази на підтвердження дотримання ним вимог КЗпП України про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а позивачем вказані докази не спростовані. Обставини, на які ОСОБА_3 посилався в позові та які зазначає в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції були в повній мірі досліджені та зясовані фактичні обставини, що мають значення для справи, отже, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: