Справа № 168/183/17 Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/1045/17 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача Мельник В.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 9 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 9 червня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 9 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача Мельник В.М. подану апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши пояснення представника позивача Мельник В.М. та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 23159,04 грн. немає, оскільки остання кредитних коштів не отримувала, згоди на їх списання з рахунку не надавала.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Як передбачено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, що складається із анкети-заяви разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 9-44).

Відповідачу видано кредитну картку «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1, по якій з 25 квітня 2014 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 12000 грн. (а.с. 8).

3 травня 2015 року за допомогою каналу 3700 з цієї карти була проведена платіжна операція (Експрес-Платежі) на карту № НОМЕР_2 клієнтки ОСОБА_3 на суму 11004 грн., що разом з комісією становить 11444,16 грн. (а.с. 76, 81).

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 1 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 9269,33 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 544,75 грн. судових витрат.

Вищевказаним рішенням встановлено, що 3 травня 2015 року невстановлені особи з кредитної картки ОСОБА_2 шляхом здійснення експрес-платежів за номером телефону 3700 здійснили несанкціоновану транзакцію на суму 11444,16 грн. За фактом вчинення шахрайських дій розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Також встановлено, що особисто ОСОБА_2 не отримувала в кредит вказані кошти, оскільки вони були перераховані на рахунки інших осіб шляхом вчинення шахрайських дій, жодних дій на отримання коштів ОСОБА_2 не вчиняла і не користувалась кредитом, не вчиняла дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Банк в свою чергу не вжив усіх передбачених законом заходів безпеки, не повернув на рахунок користувача списані з її картки кошти, хоча ОСОБА_2 своєчасно повідомила банк про несанкціоновані операції (а.с. 89-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 14 листопада 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 23159,04 грн., з них 6824,68 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7156,64 грн. заборгованість за відсотками, 7598,72 грн. заборгованість за пенею, 1579 грн. заборгованість по штрафах (а.с. 7).

Однак, ОСОБА_2 кредитних коштів не отримувала та згоди на списання їх з рахунку не давала, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили і вказана обставина не підлягає доведенню в даній справі.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача про порушення відповідачем положень Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки банком не доведено, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Кредитна карта, ПІН не були втрачені та не передавалися третім особам.

Проводячи платіжні операції по телефону за фізичної відсутності клієнта, саме банк, як сильніша сторона у кредитно-фінансових правовідносинах, повинен нести ризики, пов'язані з можливими шахрайськими діями, вживати усіх належних дій до з'ясування наявності відповідного волевиявлення у клієнта.

Банк не забезпечив належного збереження коштів на рахунках відповідача, а тому доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що списання кредитних коштів з рахунку ОСОБА_2 відбулося саме з вини останньої до уваги не беруться.

Не заслуговують на увагу також доводи позивача про наявність транзакцій щодо користування кредитними коштами, які відповідач не оспорює, оскільки як вбачається із виписки по рахунку такий факт мав місце 6 березня 2013 року у зв'язку із зняттям готівки в розмірі 4000 грн. і цього ж дня на картковий рахунок було внесено тіло кредиту з урахуванням комісії за зняття готівки на загальну суму 4160 грн. (а.с. 81). Тобто, у 2013 році заборгованість за кредитом була погашена у повному обсязі в день її виникнення і не включена у розрахунок заборгованості по даному позову, який складено виходячи із операцій після 3 травня 2015 року (а.с. 7).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 9 червня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді