"21" липня 2017 р. Справа № 363/2806/17
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

21 липня 2017 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Рудюк О.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та зобовязання повести перерахунок заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2017 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та зобовязання повести перерахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справ и, зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами суд вважає за необхідним залишити позовну заяву без руху з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Однак, відповідно до внесених змін до Закону України «Про судовий збір» від 22.05.2015 року № 484-VII, який набрав чинності 01.09.2015 року споживачів за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Отже, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» діє в редакції Закону від 08.07.2011 року, у той же час ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 22.05.2015 року.

Крім цього, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір» як за першим (часовим) критерієм так і за другим (спеціальним) критерієм, оскільки остання редакція Закону України «Про судовий збір» ухвалена пізніше останньої редакції Закону України «Про захист прав споживачів» та є спеціальним нормативним актом у регулюванні питань справляння судового збору.

Сформульована правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, щодо порядку застосування Закону України «Про судовий збір»у разі конкуренції його норм з норами інших законів, що звільняють позивачів від сплати судового збору за предявлення позовів до суду (справа № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року).

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не звільнений від сплати судового збору за подачу цього позову до суду, а тому позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» та надати оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Статтею 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено чіткий перелік осіб, які звільняються або мають пільги щодо сплати судового збору.

Статтею 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, фізичною особою, судовий збір справляється у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви майнового характеру, яка подана, фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, яка містить дві вимоги немайнового характеру, суд вважає за необхідним залишити її без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви, яка містить дві вимоги немайнового характеру, або надати до суду докази у підтвердження підстав для відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позов подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позову без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та зобовязання повести перерахунок заборгованості - залишити без руху та надати строк для усунення недоліків пять днів з дня отримання копії ухвали суду

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Д. Рудюк