Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/49/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

20.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

за участі представників сторін, розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - територіальний підрозділ Ленінського районного сектору у м.Кіровограді УДМС в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - територіальний підрозділ Ленінського районного сектору у м .Кіровограді УДМС в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником 1/8 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 У липні 1999 року він зареєстрував у вказаному будинку дружину - ОСОБА_2. З 2003 року вона в будинку не проживає, витрати на його утримання не несе.

Просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належною йому частиною житлового будинку (а.с.2-3).

Рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 04 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком по АДРЕСА_1, розподілено судові витрати (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що про час і місце розгляду справи не була повідомлена судом. Суд не врахував, що до 2007 року, поки вона не поїхала на пошуки сина до Російської Федерації, здійснювала оплату за комунальні послуги, постійно спілкувалась з позивачем по телефону, з 31 серпня 2015 року по 07 вересня 2015 року проходила лікування у Красноярській лікарні (а.с.38-45).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_3 - його сестру, спадкоємицю за заповітом ОСОБА_4 (а.с. 150-151).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, а представник ОСОБА_6 заперечила проти цих доводів і просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 вересня 1982 року ОСОБА_3 належала 1/8 частка житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (перейменовано у м .Кропивницький, вулиця Шульгиних) за реєстровим номером 2-1455 та 1/8 частка вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 травня 1982 року за реєстровим номером 1-1000.

З 18 березня 1989 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 1999 року ОСОБА_2 зареєстрована у спірному домоволодінні.

У лютому 2012 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовував тим, що більше десяти років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 квітня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.46, 122-124).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 05 квітня 2012 року зазначено, що непроживання відповідача ОСОБА_2 більше 10 років підтверджено довідками квартального комітету та показаннями свідків, які судом першої інстанції належним чином оцінені (ст.212 ЦПК України).

Спірний будинок має правовий статус приватного житлового фонду. Порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду визначено главою 6 Житлового Кодексу УРСР, ст.405 ЦК України.

За змістом ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Частина 2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до довідки квартального комітету № 13 м. Кіровограда від 3 листопада 2013 року, колишня дружина - ОСОБА_2 в будинку була зареєстрована на час видачі довідки, але не проживає з 2003 року (а.с.9).

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, у січні 2014 року. Тому правове значення мають обставини щодо проживання чи не проживання відповідача у спірному житловому будинку в період понад один рік перед зверненням до суду.

З пояснень представників сторін, наданих в суді апеляційної інстанції встановлено, що після реєстрації шлюбу позивач та відповідач проживали як у м.Кіровограді, так і в Росії, до осені 2009 року спільно проживали у селищі Тура Евенкійського муніципального району Красноярського краю РФ. ОСОБА_3 повернувся проживати в м. Кіровоград, а відповідач залишилась в Росії. Вона є громадянкою як України, так і РФ. Має місце проживання в сел.Тура, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, що підтверджується виписним екікризом (а.с.60).

Згідно копії наданих відповідачем до апеляційної скарги авіаквитків (а.с.68-69) та наданих представником відповідача пояснень, відповідач, останній раз перед ухваленням оскаржуваного рішення суду від 14 квітня 2014 року, приїздила в м.Кіровоград 15 грудня 2010 року, а потім після смерті позивача у 2015 році.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що у 2007 році у неї зник безвісти син від першого шлюбу - ОСОБА_7, тому вона залишилась у сел. Тура Евенкійського муніципального району Красноярського краю Російської Федерації, де здійснюються пошуки її зниклого сина. За місцем проживання у місто Кіровоград повернулась у жовтні 2015 року, коли дізналась про смерть ОСОБА_3.

Обставини, на які посилається відповідач, а саме пошуки її сина, тривають більше семи років, здійснюються правоохоронними органами РФ. Тому вони не свідчать про поважність причин її не проживання у спірному житловому будинку більше року перед зверненням позивача до суду.

Перебування відповідача на стаціонарному лікуванні в період з 31 серпня 2015 року по 07 вересня 2015 року у Красноярській лікарні не є доказами поважності причини не проживання у спірному житловому приміщенні, оскільки ці обставини мали місце вже після ухвалення рішення судом першої інстанції про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Надані відповідачем копії розрахункових книжок про оплату комунальних платежів у 2006,2007, 2009 роках, не мають правового значення, так як вони не стосуються спірного періоду 2013-2014 роки.

У силу положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Обставини і докази, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про поважність її не проживання у спірному житловому приміщенні більше одного року.

Суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2, колишнього члена сім'ї позивача такою, що втратила право користування будинком.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд допустив порушення норм процесуального права, розглянув справу в її відсутність без повідомлення про час та місце розгляду справи, є обґрунтованими, проте ці порушення не призвели до неправильного вирішення спору. Не вплинув на правильність вирішення спору також розгляд справи Ленінським районним судом м.Кіровограда, а не Кіровським районним судом м. Кіровограда, про що зазначає в апеляційній скарзі відповідач.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді С.А.Кіселик

О.І.Чельник