Справа №592/1244/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1049/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

01 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом відповідача № 576/вк від 19 січня 2017 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Оскільки відповідач не виплатив в день звільнення всіх належних йому сум, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з відповідача 25 731 грн. 91 коп. невиплаченої заробітної плати, 16 335 грн. 41 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 79 грн. 77 коп. компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 731 грн. 91 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 584 грн. 92 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., а всього 42 316 грн. 83 коп.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 у іншій частині за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» судовий збір на користь держави у розмірі 1280 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розмір моральної шкоди.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не врахував, що в товаристві встановлений режим неповного робочого тижня з робочими днями: понеділок, вівторок, середа та стягнув середній заробіток за неробочі дні. Вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди порушує принцип розумності та справедливості і підлягає зменшенню.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не оскаржується.

В судому засіданні представник обєднання доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Позивач просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до 24 січня 2017 року позивач працював на посаді майстра котельно-зварювальної ділянки першої групи ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання».

24 січня 2017 року його було звільнено з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» за власним бажанням у звязку невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

В день звільнення позивач не працював, оскільки перебував у відпустці і 30.01.2017р. звернувся на обєднання із заявою про проведення з ним розрахунку у звязку із звільненням. Але відповідач не виплатив всіх належних йому сум і, як вбачається з довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 20 квітня 2017 року №16-07/228, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 становить 25 731 грн. 91 коп. (а.с. 4-5, 42).

В судому засіданні сторони підтвердили, що 30.01.2017р. від позивача надійшла заява про проведення з ним розрахунку, але фактично грошові суми розрахунку позивачу не були виплачені і на час ухвалення судом першої інстанції рішення. Факт невиплати ОСОБА_3 заробітної плати підтверджується довідкою відповідача від 20 квітня 2017 року № 16-07/228 (а.с. 42).

За наказом від 21.03.2014р. №75 з 26.05.2014р. для усіх працівників підприємства встановлено неповну робочу неділю з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень - робочі дні: понеділок, вівторок, середа, період неповного робочого тижня 24 години. Керівникам самостійних структурних підрозділів ПАТ по узгодженню з функціональними директорами особовими наказами, при наявності згоди працівників, можуть встановлювати робочі дні, відмінні від вказаних в п.1 цього наказу із збереженням тривалого неповного робочого тижня 24 години; пятиденний робочий тиждень з неповним робочим днем, із збереженням загального тривалого тижня 24 години. Оплата праці робітникам ПАТ проводити пропорційно відпрацьованому часу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_3 в день звільнення не була виплачена заробітна плата, в звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду через неповне зясування обставин, що мають суттєве значення для справи.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У звязку з тим, що в день звільнення позивач не працював, за приписами ч.1 ст. 116 КЗпП відповідач повинен був провести з позивачем розрахунок не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Проте, отримавши 30.01.2017р. письмову вимогу позивача про проведення з ним розрахунку у звязку із звільненням, кошти невиплаченої заробітної плати останньому не були сплачені, а тому підприємство повинно останньому виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з наступного дня 31.01.2017р. по день ухвалення місцевим судом рішення.

Вирішуючи спір місцевим судом не було зясовано питання з якого часу підприємство зобовязано було провести з позивачем розрахунок, а приведеним в рішенні розрахунком не було враховано існуючий на підприємстві режим неповного робочого тижня, з яким позивач був ознайомлений.

Сторони підтвердили, якщо виникала виробнича необхідність за згодою працівників оформлялися окремі накази, які змінювали встановлений режим робочого часу на конкретний період часу шляхом збільшення до пятиденного робочого тижня.

Отже, через затримку розрахунку, у період починаючи з наступного дня після звернення позивача із заявою до дня ухвалення судом першої інстанції рішення відповідно встановленого за наказом №75 режиму роботи з 31 січня по 25 квітня 2017 року робочий час для позивача становив 36 робочих днів по 8-м годин, тому враховуючи його середньоденну заробітну плату 202,76грн., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 7299,36грн. без урахування податків та обовязкових утримань із заробітної плати.

Враховуючи відсутність між сторонами спору з приводу розміру заборгованості по невиплаченій заробітній платі на час звільнення, на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 33031,27грн. ( 25731,91грн. + 7299,36грн.).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та загальної суми грошових коштів підлягає зміні через зменшення присуджених місцевим судом сум.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з невиплатою в день звільнення заробітної плати були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки фактично позбавив можливості задовольняти необхідні життєві потреби, про що позивачем зазначено у позовній заяві.

Щодо зменшення розміру моральної шкоди, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції, враховуючи норми ст. 237-1 КЗпП, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, правильно визнав, що внаслідок тривалого порушення відповідачем строків виплати щомісячної заробітної плати завдано для позивача через брак грошей на лікування дитини моральні страждання, вимагали від нього додаткових зусиль для організації проведення своєчасного лікування дитини.

Судом враховано характер та обсяг страждань ОСОБА_3, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки через невиплату заробітної плати з вини відповідача, відсутності можливості придбати ліки для лікування сина.

В цій частині правові висновки суду є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а також те, що ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору тільки за подання позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, але в цій частині рішення не оскаржено, на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу у такому порядку: на користь підприємства з позивача слід стягнути у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 300грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та загального розміру грошової суми, ухвалив нове, яким стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7299 (сім тисяч двісті девяносто девять) грн. 36 коп. і всього 33 031 (тридцять три тисячі тридцять один) грн. 27 коп., в частині відшкодування моральної шкоди рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у відшкодування фактично понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 300,00 грн.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :