АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7951/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року в справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у жовтні 2016 року до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є користувачами нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 40,7 кв. м. та є споживачами комунальних послуг, які надає виконавець послуг КП «ЦОС Шевченківського району». Відповідачі не виконують вимоги чинного законодавства України та неповною мірою сплачують житлово-комунальні послуги, відповідно до розрахунку борг за надані послуги за період з 21.09.2010 року по 29.12.2012 року становить 14 895,85 гривень, із яких: основний борг - 12 471,07 гривень, 3% річних - 899,17 гривень, інфляційна складова - 1 525,62 гривень., який і просив стягнути позивач солідарно з відповідачів.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року позов було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму у розмірі 14 895,85 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року заяву представника ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішення суду представник відповідача ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, де ставила питання про скасування та закриття провадження у справі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи, що суд не пересвідчився у дотриманні порядку повідомлення ОСОБА_5 про місце, дату та час судового розгляду справи, чим порушив вимоги ст. ст. 6, 10, 27 ЦПК України, що позбавило її можливості захищати свої права та законні інтереси в судовому засіданні. Крім цього, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували несплату ОСОБА_5 комунальних послуг за період 21.09.2010 року по 29.12.2012 роки. А також не надано доказів підтвердження, викладених у позовній заяві доводів позивача стосовно неодноразового надсилання боржнику договору про надання житлово-комунальних послуг, рахунків на оплату та претензії з вимогою про сплату боргу.

Представники відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили суд її задовольнити.

Позивач - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи повторно у судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив (а. с. 151-152).

У ході розгляду справи ОСОБА_6 подала до суду клопотання де вказувала, що подану апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримує зі всіма уточненнями, змінами та доповненнями у повному обсязі. Та просила у зв'язку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні за станом здоров'я розглядати справу за її відсутності (а. с. 153).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з'явилися в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачі отримували від виконавця житлово-комунальні послуги та відповідно зобов'язані були сплачувати кошти за їх користування. Тобто фактично відповідач знаходився у договірних відносинах із виконавцем. Отже, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме, виконавець зобов'язаний надавати споживачеві якісні житлово-комунальні послуги, а споживач зобов'язаний сплачувати за отримані послуги. З урахуванням положень ст. ст. 156, 162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Зазначаючи при цьому також, що у відповідності до положень ч.2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А відтак, на думку суду підлягали до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми заборгованісті у рахуванням інфляційного нарахування та трьох відсотків річних.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були користувачами нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 40.7 кв. І протягом всього часу користування відмовлялися укласти відповідний договір на обслуговування ігноруючи при цьому неодноразово направлені на їх адресу примірники такого договору.

Суд першої інстанції при постановленні рішення вважав, що договір є укладеним згідно до положень ст.11, 526, 638 ЦК та ст.162 ЖК України, відтак має виконуватися сторонами.

Однак, при цьому судом першої інстанції не було взято до уваги те, що матеріали справи не містять у собі будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні положень ст. 58 - 59 ЦПК України на підтвердження цих обставин. А саме доказів того, що у визначений позивачем час виникнення заборгованості з вересня 2010 року по грудень 2012 року саме відповідачі володіли або користувалися нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 40.7 кв. Щоб давало підстави суду перевірити правильність нарахування коштів щодо утримання та користування цим нежитловим приміщенням.

Так як у відповідності до положень ст. ст. 13, 20, 21 Закону України" Про житлово - комунальні послуги" у разі не укладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та при будинкової території позивач повинен довести надання таких послуг.

За результатами розгляду вимог позивача судом першої інстанції було постановлено заочне рішення про їх задоволення у повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказувала на те, що за умови заочного розгляду справи вона була позбавлена можливості надати до суду докази на підтвердження безпідставності заявлених позивачем вимог. Беручи до уваги те, що 20 грудня 2012 року вона ( ОСОБА_5.) та ОСОБА_6 подарували частину нежитлових приміщень розташованих за спірною адресою у відповідності до договору дарування.

Крім того, станом на листопад 2015 року між Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району і ФО ОСОБА_3 було складено акт звірки розрахунків станом за період 01.09.2010 року по 10.11.2015 року за спірною адресою згідно якого розмір заборгованості склав 2091,08 гривень. Дана сума заборгованості була погашена повністю до часу звернення позивача з позовом, що підтверджується квитанцією № 53 від 11.11.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Враховуючи отримання позивачем апеляційної скарги та його повторну неявку до суду апеляційної інстанції, колегія суддів позбавлена можливості перевірити правильність та правомірність нарахування розміру заборгованості, усунути суперечності у її нарахуванні. Так як позивачем при зверненні до суду заборгованість була визначена в розмірі 12 471, 07 гривень за період з вересня 2010 року по грудень 2012 року, в той час як за участю того ж позивача за той же період часу в акті звірки розрахунків вона становила 3053, 46 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про відмову позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року скасувати та постановити нове, за яким:

Комунальному підприємству «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: