Справа № 751/861/17 Провадження № 22-ц/795/1485/2017 Головуючий у I інстанції -Мороз К. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 31 травня 2017 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовив.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при вирішенні спору взяв до уваги лише пояснення відповідача щодо оформлення нею тільки депозитної картки з кінцевим строком дії до липня 2020 року.

Представник позивача вказує на те, що в матеріалах справи наявна довідка про встановлення та зміну кредитного ліміту по іншій картці зі строком дії до липня 2016 року. Доказами отримання ОСОБА_2 кредитної картки та ознайомлення з її умовами свідчать розрахунок заборгованості за кредитним договором та витяги з відкритих рахунків відповідача.

В письмових запереченнях представник відповідача, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору від 28 вересня 2012 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти, чим були не дотримані положення ст.ст. 202, 509, 510, 626, 628, 1054 ЦК України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, 28 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір на відкриття та обслуговування зарплатної картки. Підписання вказаного договору підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 вересня 2012 року, з якої вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім'я зарплатну картку (а.с. 6 зворот). Факт оформлення та отримання саме зарплатної картки не заперечується та визнається стороною відповідача, про що свідчать письмові пояснення (а.с. 77-78).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у мотивування своїх вимог зазначив, що 28 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердженням оформлення договору та отримання кредитних коштів є підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. У зв'язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов'язань, станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 19015,20 грн (а.с. 2-5).

Відповідно до положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 вересня 2012 року та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 6, 7-8).

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте, вказана анкета-заява підтверджує лише факт виявлення ОСОБА_2 бажання оформити зарплатну картку. Наміру відповідача отримати кредитну картку анкета-заява не містить, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна» та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна».

Хоча анкета-заява містить запис про те, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, проте, зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить автоматично про виникнення кредитних зобов'язань з боку ОСОБА_2 Матеріали справи не містять копії кредитного договору або анкети-заяви від 28 вересня 2012 року б/н, на який посилається банк у своєму позові, що засвідчували б бажання ОСОБА_2 отримати кредитні кошти на умовах дії кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором.

Твердження представника позивача про те, що відповідач, отримавши та активувавши кредитну картку, автоматично приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, що також регулюють надання кредитів, і з якими відповідач вже ознайомилась при оформленні зарплатної картки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки належних доказів, що ОСОБА_2 мала намір приєднатись до цих Умов та Правил саме в частині отримання кредиту у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, позивачем суду не надано.

Факт користування ОСОБА_2 кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов'язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 28 вересня 2012 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_2 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов'язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт укладання між сторонами цивільно-правової угоди, яка б породжувала для ОСОБА_2 правові наслідки у виді зобов'язань сплатити визначену банком суму коштів на тих правових підставах, що зазначені у позові.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: