ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 липня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області у складі:
головуючого-судді: Овчинникової О.С.,
при секретарі: Фоміних С.В.,
за участю позивачки - не з"явилася,
за участю представника відповідача - не з"явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» про захист прав споживача та стягнення коштів,
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» про захист прав споживача та стягнення коштів.
Позивачка в судове засідання не з"явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.
Представник відповідача ву судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, заяву про причини неявки суду не надав, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справа, розглянувши подані та наявні у справі документи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до положень ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.
Згідно з ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відтак, договір лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Така правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15 та від 18 січня 2017 року в справі №363/3673/14-ц (6-648цс16).
Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.
Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно частини 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.
Таким чином, згідно положень ст. 220, ч.2 ст.799, 806 ЦК України, правової позиції Верховного суду України, висловленої у справі № 6-648цс16, у справі № 6-2766цс15, укладений між сторонами у простій письмовій формі договір майнового лізингу є нікчемним в силу закону, у звязку із чим застосовуються правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України.
Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача внаслідок нікчемності укладеного між сторонами договору майнового лізингу.
При цьому, суд вважає за необхідне стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» на користь держави судовий збір у сумі 759 грн.
Керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ч.1 ст.202, ст.216, ч.1 ст.220, ст.628, 799, ст.806 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» про захист прав споживача та стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» на користь держави судовий збір в розмірі 759 гривень.
Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.С.Овчиннікова