2/570/560/2017Справа № 570/5810/16-ц
Номер провадження 2/570/560/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" в особі відокремленого підрозділу "Ломбардне відділення №104 Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неповернення відповідачем коштів по договору про надання фінансового кредиту від 19 червня 2013 року, представник позивача ОСОБА_1 у поданій до суду 22 грудня 2016 року позовній заяві, вимоги по якій були уточнені, просить стягнути з відповідача 122 229 грн. 14 коп. боргу та сплачений судовий збір у розмірі 1 833 грн. 44 коп.

Представник позивача позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Показала, що відповідачем сплачувалися платежі, тому позов поданий в межах позовної давності.

Відповідач та її представник позов не визнали, оскільки позивач мав повне право після спливу 14 днів після неповерненні фінансової позики забрати собі автомобіль, вартість якого перевищує позику, проти чого відповідач не заперечував, надавши генеральну довіреність на вказане авто. Вважає, що у суді встановлено факт неукладення подальших договорів, бо жодних коштів відповідачем не вносилося. Через деякий час сам позивач запропонував відповідачу використовувати вказане авто з метою погашення боргу. Після такої другої поїздки авто поламалося і знаходилося на зберіганні у Волинській області, за це зберігання відповідач змушена була заплатити, оскільки працівник ломбарду халатно відносився до своїх обов"язків щодо зберігання заставного майна, і продала транспортний засіб 31 серпня 2016 року - після спливу строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою, їм відомі права, передбачені ЦПК України.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, 19 червня 2013 року між сторонами укладено договір фінасового кредиту №10413334, відповідно до якого відповідач отримала 33 000 грн. до 19 липня 2013 року зі сплатою належних відсотків з розрахунку 0.2334 за кожен день користування кредитом до 19 липня 2013 року в сумі 2 301 грн. 66 коп. Шляхом укладення договорів з того ж предмету і на тих же умовах дія вказаного договору продовжена.

Боржником в заставу наданий автомобіль марки IVECO EUROCARGO ML 75 Е типу вантажний -С фургон реєстраційний номер НОМЕР_1 № шасі VIN-ZCFA75A, 1993 року випуску.

Факт отримання коштів за договором та проведення платежів підтвердила свідок ОСОБА_5 - експерт позивача. Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_6 - керівник позивача до жовтня 2013 року та його батько ОСОБА_7 - особа, на яку відповідач видала довіреність на розпорядження вказаним автомобілем. Додатково показали, що фактично борг брали позивач та її син на господарстьку діяльність, оскільки торгували на ринку Дикого в м.Рівне, надавши у заставу вказаний автомобіль. Через деякий час стали платити погано і тоді попросили повернути авто, яке знаходилося на платній стоянці, оскільки його використання допоможе їм погашати борг. Враховуючи дані обставини, 25 березня 2014 року автомобіль повернули, але після цього відповідач зовсім перестав платити кредит.

Боржник взяті на себе зобов'язання не виконав, утворилася заборгованість, у зв'язку з чим 24 жовтня 2016 року направлене повідомлення з вимогою сплатити кредит та відсотки у 10 денний термін. Станом на 16 листопада 2016 року заборваність складає суму позову у 122 229 грн. 14 коп., з них 37 528 грн. 39 коп. основного боргу Х 0.2334 як щоденний відсоток за користування кредитом Х 967 як дні прострочки з 26 березня 2016 року - часу останьої проплати за кредит по 16 листопада 2016 року - часу обрахунку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладені між сторонами договори відповідають вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені та підписані, кредитний договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред»являла. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Суд дійшов висновку, що боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань та повернення кредиту. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами.

Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову.

Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення.

У зв»язку з задоволенням позову суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" в особі відокремленого підрозділу "Ломбардне відділення №104 Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР № 449046, виданий 03 серпня 1998 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ІНПП / на користь Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" в особі відокремленного підрозділу "Ломбардне відділення№ 104 122 229 грн. 14 коп. як заборгованість по договору фінансового кредиту № 10413334.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР № 449046, виданий 03 серпня 1998 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ІНПП / на користь Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" в особі відокремленного підрозділу "Ломбардне відділення№ 104" 1 833 грн. 44 коп. як сплачений судовий збір.

Повернути на користь Повного товариства "Ломбард "Комод" ОСОБА_4 і компанія" в особі відокремленного підрозділу "Ломбардне відділення № 104 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. сплачений згідно платіжного доручення №177 від 02 лютого 2017 року на розрахунковий рахунок 0295, МФО 833017.

Повне судове рішення виготовлено 01 серпня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні, отримання його копії.

Суддя: Кушнір Н.В.