Справа № 369/6156/15-ц
Провадження № 2/369/1124/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Хмеляр Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про зобовязання вчинити дії, визнання рішення недійсним, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що їм на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0469га по вул. Маяковського, 3 в м.Боярка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно плану меж по державному акту їх земельна ділянка межує з вулицею 50 років Жовтня в м.Боярка, на якій відповідачем П ОСОБА_4 впритул до їхнього паркану в кінці 90-х років побудовано торгівельний павільйон МАФ розмірами 12х3. У 2012 року відповідач замість раніш встановленого МАФу збудував капітальну будівлю, при цьому площа забудови значно збільшилась. У 2013 році відповідач почав вимагати надати йому частину їх земельної ділянки для обслуговування та ремонту стіни магазину, тому самовільно буде переставляти паркан. Того ж дня після обмірів своєї земельної ділянки ними було встановлено, що частина споруди відповідача знаходиться на їх земельній ділянці. У подальшому вони звертались до державних установ та ними було зясовано, що відповідач у 2006 році за рішенням ради торгівельний павільйон відповідача був введений в експлуатацію, хоча вони такої згоди не давали, реєстрація права власності на будівлю не реєструвалось. У 2013 році за рішенням ради відповідачу надано право земельного сервітуту для обслуговування нежитлової споруди по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка. Вказали, що дана будівля знаходиться на їх земельній ділянці, порушені вимоги містобудівного та земельного законодавства, порушені протипожежні відстані до їх сараю, на місці торгівельного павільйону МАФ без належного дозволу, без затвердженого проекту та на земельній ділянці, що не відводилась для цієї мети, самочинно відповідачем побудовано капітальну споруду.

Просили суд зобовязати ФОП ОСОБА_4 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 1 метр до межі належної їм на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:041:0012, позначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку від 22 липня 2006 року від В до Г; зобовязати ФОП ОСОБА_4 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 8 метрів до найбільш виступаючої частини стіни належного їм на праві спільної часткової власності сараю АДРЕСА_1, позначеного в технічному паспорті від 14 липня 2009 року під літерою В.

При розгляді справи позивача подана доповнена позовна заява та заява про зменшення позовних вимог (т.1 а.с. 137-143, т.2 а.с.). Додаткового вказали, що за рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради №131/11 від 21листопада 2006 року, яким затверджено акт технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації. Але на час затвердження вказаного вище акту норми законодавства, які передбачали прийняття обєктів в експлуатацію технічними комісіями втратили чинність. Склад комісії, яка підписала даний акт також не відповідає нормам законодавства, яке діяло на час підписання. Так, до складу комісії обовязково повинні бути включені представники інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, проектувальник, підрядник, державного нагляду з охорони праці, охорони навколишнього середовища, державної інспекції з енергозбереження. Крім того, в акті технічної комісії зазначено, що він складений на підставі п.п.23, 24 Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності від 27 жовтня 2000 року, тобто в експлуатацію була введена мала архітектурна форма.

Остаточно просили суд зобовязати ОСОБА_4 знести самочинно побудований обєкт будівництва (торгівельний павільйон) загальною пощею 50,4 кв.м по вул. Незалежності в м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області, який позначений від літ. А у виготовленому ТОВ «Виробниче обєднання технічної інвентаризації» технічному паспорті на торгівельний павільйон від 17 лютого 2016 року; визнати недійсним рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №131/11 від 21 листопада 2006 року «Про затвердження акту технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту (торгівельного павільйону) до експлуатації в м.Боярка по вул. 50 років Жовтня, 2, ОСОБА_4Х.».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області позовні вимоги про зобовязання ФОП ОСОБА_4 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 1 метр до межі належної їм на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:041:0012, позначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку від 22 липня 2006 року від В до Г; про зобовязання ФОП ОСОБА_4 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 8 метрів до найбільш виступаючої частини стіни належного їм на праві спільної часткової власності сараю АДРЕСА_1, позначеного в технічному паспорті від 14 липня 2009 року під літерою В залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивачів позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що побудований павільйон є самочинною спорудою. Права позивачів грубо порушені даним будівництвом, оскільки недотримані протипожежні норми, побудований впритул до їх земельної ділянки, майже вздовж всієї ділянки, що позбавляє їх права мати ще один проїзд до їх будинку, або розділити земельну ділянку з самостійним проїздами. У даний час міською радою планується влаштування даної ділянки дороги, але торгівельний павільйон заважає, тому хоч міська рада з самостійним позовом не зверталась, але задоволення вимог про знесення також буде в інтересах громади міста. Відповідно до висновку експерта проведення перебудови є неможливим і відповідач в засіданні повністю заперечував щодо проведення будь-яких перебудов. Тому єдиний спосіб відновити права позивачів є знесення даної будови. Заяву відповідачів про застосування строку позовної давності вважають необґрунтованою. Просили задоволити позов.

У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували. Суду пояснили, що спочатку були між ними добросусідські відносини та було надано згоду на будівлю торгівельного павільйону. Вже близько 20 років вона користується земельною ділянкою. А позивачі мають проїзд до їх будинку з іншого боку, тому жодні перешкоди в доступі до житла відсутні. Земельна ділянка у них перебуває в користуванні на підставі сервітуту, який обмежує відповідача на проведення будь-яких перебудов, знесення як того вимагає позивач. Щодо сараю позивачів, то він був побудований вже коли їх павільйон стояв. Вказали, що позивачі зареєстрували своє право власності на земельну ділянку лише в 2016 році, тому відповідач жодних прав не порушив. Всі постанови інспекції в даний час оскаржуються в судовому порядку. Щодо проведення дорожніх робіт їх рада не повідомляла. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представником департаменту подані суду пояснення по справі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками (у кожного по 1/3 частині) земельної ділянки площею 0,0469 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд, кадастровий номер :01:041:0012. Право власності позивачів підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №207415, виданий 22 липня 2006 року.

Згідно опису меж по державному акту від А до Б землі загального користування (вул. Маякоського), від В до Г землі загального користування (вул. 50років Жовтня).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Боярської міської ради 05 квітня 2004 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3.

На підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №55/6 від 20 квітня 2010 року надано дозвіл ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на приєднання до складу будинковолодіння здійсненої ними прибудови до належної їм квартири №1 в м.Боярка, вул. Маяковського, 3, зовнішніми розмірами 2.23х2,72 + 2,60х7,79 м з облаштуванням в ній приміщень передпокою площею 12,70 кв.м, ванної кімнати площею 2,80 кв.м, веранди площею 4,50 кв.м, кухні площею 7,30 кв.м, в результаті чого загальна площа квартири збільшилась на 26,80 кв.м; побудованого гаражу зовнішніми розмірами 7,12х11,02 м, сараю зовнішніми розмірами 6,30х4,15 м на земельній ділянці в м.Боярка, вул. Маяковського, 3.

З наявного технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 станом на 14 липня 2009 року вбачається, що сарай В та гараж Г спочатку були самочинно збудованими, але за рішенням виконкому ради узаконені.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З пояснень сторін встановлено, що між сторонами по справі в даний час склались напружені відносини щодо наявності торгівельної споруди. Дана обставина підтверджена також і висновками по заяві ОСОБА_1 від 14 травня 2015 року.

На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку.

Ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

З поданих суду копій розписок від 22 серпня 1995 року вбачається, що сімя ОСОБА_1 (а саме ОСОБА_2) та ОСОБА_5, ОСОБА_6 не заперечували проти того, що ОСОБА_4 встановив павільйон біля їх земельних ділянок.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №297/2 від 21 серпня 1995 року надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на розміщення торговельного павільйону розміром 6,0 х 3,0 м в м. Боярка по вул. 50 років Жовтня, згідно схеми.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №364/4 від 02 жовтня 1995 року надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на відкриття торгової точки на вулиці 50 років Жовтня, на торгівлю в кіоску промисловими та продовольчими товарами.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №298/10 від 03 вересня 1996 року надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на розміщення торгівельного павільйону розміром 7,0 х 3,5 м в м.Боярка, вул. 50 років Жовтня, згідно схеми.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №27/1 від 02 лютого 1998 року вилучено з міськземфонду та передано ПП ОСОБА_4 під розміщення торгівельного павільйону земельну ділянку площею 30,5 кв.м по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка згідно схеми; зобовязано ПП ОСОБА_4 заключити договір оренди на дану земельну ділянку з Боярською міською радою.

08 квітня 1998 року між Боярською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір на право тимчасового користування землею №246, а саме земельною ділянкою площею 30,5 кв.м по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №25/1 від 04 лютого 2002 року надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на розміщення торгівельної споруди розміром 7,0 х 3,5 м в м.Боярка, вул. 50 років Жовтня (поруч з існуючим павільйоном) згідно схеми; надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки (площу земельної ділянки уточнити проектом) в оренду для підприємницької діяльності в м.Боярці по вул. 50 років Жовтня.

19 травня 2004 року СПД ОСОБА_4 видано дозвіл №10 на розміщення малої архітектурної форми на підставі договору оренди землі №48г від 26 квітня 2004 року.

04 липня 2006 року між Боярською міською радою та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди землі №768, а саме земельної ділянки площею 0,0071га під землі комерційного використання по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка.

З наявних в матеріалах копій квитанції вбачається, що ОСОБА_4 з 2012 року по 2015 рік (а.с. 124-136) здійснювалась оплата за оренду землі.

14 листопада 2006 року складений Акт технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації по вул. 50 років Жовтня,2, в м. Боярка.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №131/11 від 21 листопада 2006 року затверджено акт технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту (торгівельний павільйон) до експлуатації, в м. Боярка, по вул. 50 років Жовтня,2, загальною площею 49,8 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №11/3 від 12 лютого 2013 року доручено КП Боярка ГВУЖКГ в термін до 26 лютого 2013 року провести демонтаж тимчасових споруд за адресою: м. Боярка, вул. 50 років Жовтня, в тому числі ЧП ОСОБА_4

Дане рішення було направлено ФОП ОСОБА_4 для виконання. Відповідно до пояснень сторін дане рішення не було виконане.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №40/1871 від 26 грудня 2013 року встановлено за договором платний особистий сервітут строком на 5 років ФОП ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 73 кв.м в м.Боярка по вул. 50 років Жовтня, для проходу, проїзду і благоустрою даної земельної ділянки.

08 січня 2014 року між Боярською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір про встановлення особистого сервітуту №27/2014 площею 73 кв.м. по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка, згідно схеми, що додається до договору.

За ст. 376 УК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З технічного паспорту на торговельний павільйон по вул. Незалежності, 2 в м.Боярка станом на 17 лютого 2016 року встановлено, що за даною адресою знаходиться торговельний павільйон, 2006 року побудови, цегляний, площею 50,4 кв.м, та є самочинно збудованим.

Щодо порушень містобудівного законодавства відповідачем при здійснені даного будівництва Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 14 листопада 2016 року були складені акти перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, винесені приписи про усунення порушень №С-1411/2, №С-1411/3. А також 16 листопада 2016 року складені протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності №1-Л-З-1611/1, №1-Л-З-1611/2, №1-Л-З-1611/3, №1-Л-З-1611/4, №1-Л-З-1611/5.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом;як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, тощо.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Також за клопотанням сторін судом проводились експертизи.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №8635, складеного 01 липня 2016 року експертом Незалежного інституту судових експертиз: 1)об'єкт будівництва - торговельний павільйон, побудований ОСОБА_4 на вул. 50 років Жовтня, 2 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; 2) при фактичному розташуванні сараю «В» на вул. Маяковського, 3 кв. І у м. Боярка Києво-Святошинського району Київська область, торговельного павільйону на вул. 50 років Жовтня, 2 у м. Боярка Києво- Святошинського району Київської області, вимоги таблиці № 1 Додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» до ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» не дотримано; 3) для визначення технічної можливості перебудови (реконструкції) торговельного павільйону, побудованого ОСОБА_4 необхідно прийняти проектне рішення. При цьому рішення (об'ємно-планувальні, конструктивні, перелік робіт) при розробці заходів для приведення у відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва даного торговельного павільйону на вул. 50 років Жовтня, 2 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області обумовлюються розробленою в установленому «Порядком розроблення проектної документації на будівництво обєктів» порядку розроблення проектною документацією; 4) гараж «Г» та сарай «В» на АДРЕСА_5 відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; 5) торговельній павільйон площею 49,8 м.кв. на вул. 50 років Жовтня, 2 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області побудований у 2006 році. Гараж «Г» розмірами 7,12x11,2 м. на АДРЕСА_5 побудований у 2009 році. Сарай «В» розмірами 6,3x4,15 м. за цією ж адресою у липні 1995 року був побудований; 6)зовнішні розміри гаражу «Г», який не ввійшов у свідоцтво про право власності на житло за 2010 рік відповідно до рішення від 20.04.2010 року виконкому Боярської міської ради Київської області не відповідає зовнішнім розмірам раніше існуючого гаражу «мн» на вул. Маяковського, З кв. 1 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області. Зовнішні розміри сараю «В», який не ввійшов у зазначене вище свідоцтво про право власності на житло за цією ж адресою, відповідає зовнішнім розмірам раніше існуючого сараю «кн». При цьому на даний час з північної сторони до сараю «В» прибудовано погріб, з південної сторони влаштовано навіс. Дані об'єкти являються окремими господарськими будівлею та спорудою; 7) на гаражі «Г» на вул. Маяковського, з, кв.1 у м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області виконане нове будівництво. В сараї «В» за цією ж адресою проводиться поточний ремонт.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №2139 від 24 лютого 2017 року Київської незалежної судово-експертної установи: 1) відповідно до плану встановлених меж складеного у 1995 році на ОСОБА_2 (а.с. 8, том № 2, малюнок № 1), площа земельної ділянки розташованої АДРЕСА_6, становить 467,15 кв.м. Згідно кадастрового плану земельної ділянки (складеного у 2015 році) (а.с. 231, том №1, малюнок № 2), площа даної ділянки, становить 0,0469 га (469 кв.м.). Тобто, у 2015 році площа ділянки, яка розташована АДРЕСА_6, збільшилася на 1,85 кв.м; 2) між складеними планами земельних ділянок у 1995 році та у 2015 році, існують певні відмінності, які описані в дослідницькій частині висновку та зображені в додатку № 1 до висновку; 3) торговий павільйон, який належить ОСОБА_4, розташований по вул. 50 років Жовтня, у м. Боярка, не знаходиться в межах земельної ділянки АДРЕСА_7.

Враховуючи пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, висновки експертів, суд приходить до висновку, про необхідність відмови у позовних вимогах позивачів, у звязку з відсутністю підстав для задоволення позову у обраний ним спосіб, оскільки відповідно до приписів ЦПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В той же час суду не було надано відповідних доказів про порушення прав позивача оспорюваним рішенням ради та самочинним будівництвом, і в чому таке порушення виявилося.

Посилання позивачів щодо порушення порядку затвердження актів, порушення законодавства в сфері містобудівної діяльності, необхідність влаштування дорожнього руху на даній ділянці вулиці суд до уваги не бере, оскільки позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового звязку між цим та порушенням їх прав. У разі виявлення уповноваженими державними органами або органом місцевого самоврядування, з врахуванням їх компетенції, певних порушень, то це є підставою для відповідного реагування. Дані обґрунтування по суті є окремими позовами, що підлягають вирішенню в установленому законом порядку.

Також не може бути підставою для задоволення вимог посилання позивачів на відсутність проходу до їх земельної ділянки саме з іншого боку на вул. Незалежності (кол. вул. 50 років Жовтня), оскільки позивачі мають прохід, проїзд до їх квартири саме з вул.Маяковського. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що даний прохід/проїзд є необхідним. Зазначення позивачами, що торговельний павільйон перешкоджає у майбутньому розділу їх земельної ділянки з окремими виходами, суд оцінює критично, оскільки завданням цивільного судочинства є відновлення порушених прав, а не для відновлення можливо порушених прав в майбутньому.

Крім того, слід вказати, що неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю іншою особою. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері приватних відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами ЦПК України. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії особи є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у правовідносинах. З врахуванням висновків експертів, якими встановлено, що спірний павільйон знаходиться на межі та не заходить на земельну ділянку позивачів, відсутність істотних порушень при самочинному будівництві, наслідком яких було б порушення прав позивачів, не надання доказів на підтвердження позовних вимог про знесення та визнання рішення недійсним, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303-319, 375, 376 ЦК України, ст.152 ЗК України, постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про зобовязання вчинити дії, визнання рішення недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич