Справа № 369/7985/16-ц
Провадження № 2/369/1203/17
31.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Потоцька О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: Десята державна нотаріальна контора міста Києва про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, -
У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 28.09.2014 року померла мати позивача, ОСОБА_2. Після неї залишилось спадкове майно, єдиним спадкоємцем за законом на спадщину є ОСОБА_1. У строк встановлений законом позивач звернулась до нотаріальної контори. Отримала свідоцтва про право власності на більшу частину спадкового майна, проте свідоцтво про право власності на будинок 12 по вул. Шевченка, с. Горенка, Києво-Святошинський район, Київська область не отримала, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Раніше будинок належав діду позивача, який у свою чергу отримав у спадок від померлої hідної сестри. Після смерті ОСОБА_3 будинок та інше спадкове майно по заповіту перейшло у власність його доньки ОСОБА_2 (матері позивача), яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
На підставі викладеного позивач просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул. Шевченка у селі Горенка Києво-Святошинського району Київської області у порядку спадкування за законом.
У судове засідання позивач не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги відповідно до заяви підтримує у повному обсязі.
У судове засідання представник Горенської сільської радиКиєво-Святошинського району Київської області та представник третьої особи : Десятої державної нотаріальної контори м. Києва не зявилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.
Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що 28 вересня 2014 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 312393, яка була матір?ю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвами про народження серії ІІІ-БК № 273754 та донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ЯР № 083703.
15.05.2014 року ОСОБА_2 прийняла спадщину після свого батька ОСОБА_3, який помер 16листопада 2013 року.
19 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Десятої Київської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Згідно заповіту від 28.08.1987 року ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2.
23 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на ? часток квартири№ 70, що знаходиться в м. Києві по вул. Сєрова, в будинку № 34; на автомобіль марки м 412; та на вклади, що знаходяться в ПАТ «Ощадбанк».
Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 23 листопада 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 12 по вул. Шевченка , с. Горенка, Києво-Святошинський район, Київська область., оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній оригінал оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок.
Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив.
Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було.
При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
У п. 8 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Позивачка спадкове майно прийняла так як вчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачка не може через відсутність первинної реєстрації правовстановлюючого документу на житловий будинок.
За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на житловий будинок.
Керуючись ст.ст. 1223, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: Десята державна нотаріальна контора міста Києва про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул. Шевченка у селі Горенка Києво-Святошинського району Київської області у порядку спадкування за законом.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич