Номер провадження: 22-ц/785/5212/17
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

встановила:

08.12.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив усунути останнього, який є його рідним братом, від права на спадкування за законом після смерті їхнього батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько - ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина та позивач разом з відповідачем, як спадкоємці першої черги до майна померлого, звернулися з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, позивач вважав, що відповідач може бути усунений від права на спадкування, оскільки за життя батька, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані - ухилявся від надання батькові допомоги.

Також, позивач вказував, що він замовив та оплатив облаштування пам'ятника на могилі спадкодавця.

На думку позивача, все це у своїй сукупності було підставою для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті їх батька, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

У судовому засіданні позивач разом з своїм представником позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні участі не приймав, про причини своєї неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надходило.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 який був батьком сторін, та після смерті якого відкрилася спадщина. Позивач та відповідач, як спадкоємці першої черги у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини вважаються встановленими і доказуванню не підлягають.

Спірним в даному випадку є питання стосовно то, чи є правові підстави для усунення відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач ОСОБА_3 просить усунути відповідача від права на спадкування за законом щодо майна померлого, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю та не надавав грошей для придбання ліків і продуктів харчування для батька, не приймав участі в оплаті комунальних послуг за квартиру.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом можливе, якщо буде встановлено, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Однак, позивач не довів суду того, що позивач ОСОБА_3 або спадкодавець ОСОБА_5 зверталися до відповідача за допомогою, а їм було відмовлено. Також не доведено того факту, що померлий потребував допомоги саме від відповідача, а той, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій.

Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ даної категорії суду слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов'язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, надані позивачем медичні документи та посилання на те, що спадкодавець за життя був онкохворим не підтверджує його знаходження в безпорадному стані, тому що безпорадний стан, в даному випадку, це оціночне правове, а не медичне поняття.

Так, відповідно до наданих позивачем пояснень, його батько не був лежачим хворим, міг самостійно пересуватися та приймати їжу. Про це свідчить і той факт, що позивач ходив з ним на прогулянки.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, позивачем не надано жодних істотних даних, які мають правове значення для вирішення спору та встановлення того факту, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач не проживав разом з зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 2009 року та по день його смерті, то колегія суддів не може їх взяти до уваги, оскільки сам факт непроживання спадкоємця зі спадкодавцем до дня його смерті не може бути підставою для усунення його від права на спадкування.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який вирішуючи дане питання, обгрунтовано послався на узагальнення судової практики, яка міститься в листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», та де відмічається, що та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження, оскільки практика розгляду справ про усунення від права на спадкування свідчить про те, що позови, як правило, є необґрунтованими, тому в їх задоволенні суди відмовляють.

Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, позивачем будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилявся від виконання обов'язку утримання спадкодавця, суду надано не було.

Щодо неявки відповідача ОСОБА_4 до суду як першої, так і апеляційної інстанції, то колегія суддів погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідач навмисно ухиляється від явки до суду, незважаючи на те, що живе в квартирі № 55, корпус 3, будинку 23, по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, тобто у спадковій квартирі.

Однак, зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, рівно як і те, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від спілкування з позивачем ОСОБА_3 і від оформлення спадщини у встановленому законом порядку.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко