НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2017 рокуСправа № 322/275/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до: ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості.

01 березня 2017 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 266,96 грн. за кредитним договором б/н від 15.04.2011, яка складається з наступного: 239,05 грн. заборгованість за кредитом; 7 967,58 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 560,33 грн. штраф (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

За твердженням позивача, відповідно до укладеного договору № б/н від 15.04.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач, як зазначено у позові, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, позивач стверджує, що у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Посилаючись на доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач вважає, що станом на 31.01.2017 відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 266,96 грн.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просив задовольнити позов.

У судове засідання представник позивача не прибув, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав, посилаючись на те, що позивач не надав суду належних доказів укладення кредитного договору від 15.04.2011, а також не надав інформації щодо строку дії картки, що видавалися відповідачу, внаслідок чого неможливо обчислити строк позовної давності.

Також, відповідач пояснив, що у 2011 році, коли він працював в Запорізькій дирекції «Укрпошта», ним укладався договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» на оформлення зарплатної картки, натомість у 2013 році відповідач за іншим договором з ПАТ КБ «ПриватБанк» оформив соціальну картку, для отримання допомоги у звязку з народженням дитини, та одночасно отримав кредитну картку, за якою і утворилася вищезазначена заборгованість, про стягнення якої просить позивач.

Виходячи з наведеного, відповідач просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 25.07.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

встановив:

15 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 15.04.2011.

Згідно з договором від 15.04.2011, відповідач виявив бажання оформити зарплатну картку, що підтверджується відповідною позначкою на звороті його заяви від 15.04.2011, та за твердженням відповідача отримав таку картку на період його роботи в Запорізькій дирекції УДППЗ «Укрпошта» але без встановлення кредитного ліміту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, та який, як зазначено у позовній заяві, відображений з моменту надання та отримання кредитної послуги, відповідач отримав кредит у розмірі 505,00 грн. 13.11.2013, а початкова дата розрахунку заборгованості 22.05.2013.

Водночас з наданої відповідачем виписки по картці/рахунку № 257767 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2013 по 25.04.2013, випливає, що відповідач отримав кредит в розмірі 505,00 грн. 09.11.2013 шляхом зняття готівки через банкомат у смт. Новомиколаївка, проте на підставі угоди від 22.05.2013 № SAMDN8295, а не на підставі договору від 15.04.2011.

При цьому, зазначені у виписці по картці/рахунку № 257767 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2013 по 25.04.2013 відомості щодо сум погашення та списання заборгованості за договором від 22.05.2013 № SAMDN8295 узгоджуються з відомостями, що зазначені у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості, що за твердженням позивача утворилася за договором від 15.04.2011.

Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що зазначена у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованість відповідача утворилася саме на підставі договору від 15.04.2011, а також не довів, що умови договору від 15.04.2011 передбачали встановлення відповідачу кредитного ліміту.

Крім цього, позивач не виконав вимог ухвали суду про витребування доказів від 15.05.2017 і не надав суду інформації щодо строку дії картки, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 квітня 2011 року.

Разом з цим, відповідачем під час розгляду справи було визнано та додатково підтверджено вищенаведеною випискою по картці/рахунку № 257767, що заборгованість відповідача утворилася не за договором від 15.04.2011, а за договором від 22.05.2013 № SAMDN8295.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд не може з власної ініціативи виходити за межі заявлених позивачем вимог і вирішувати питання про стягнення заборгованості, що утворилася за будь-яким іншим кредитним договором, укладеним між сторонами по справі, ніж той, про який зазначено у прохальній частині позовної заяви.

З огляду на викладене, недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, а саме наявності заборгованості відповідача за кредитним договором від 15.04.2011, є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков