Справа № 698/380/17
Провадження № 2/698/283/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 р.

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Попович Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Катеринопільського районного суду від 14.03.2017 року у справі № 698/151/16 задоволено його позов як кредитора спадкодавця ОСОБА_4, який помер 13.07.2015 року до спадкоємця ОСОБА_3. Згідно вказаного рішення з ОСОБА_3 в межах вартості майна одержаного у спадщину стягнуто грошові кошти у сумі 136501,43 грн.. Позивач зазначає, що до складу спадкового майна входить легковий автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 188350,50 грн.. Позивач стверджує, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не можуть задовольнити його вимоги шляхом сплати коштів у сумі 136501,43 грн., оскільки позбавлені можливості оформити в нотаріальному порядку свої права на успадковане майно, через відмову нотаріуса. З цих підстав позивач просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, оскільки відповідачі не заперечують проти цього. При цьому позивач зазначає, що відповідачі не можуть виконати свої зобовязання за договором позики шляхом передачи позивачу права власності на вказаний автомобіль, оскільки законодавчо така передача прав не передбачена.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Вважає, що відмова нотаріуса у нотаріальному оформленні є обґрунтованою перешкодою у реалізації відповідачами своїх прав на успадковане майно. Таким чином вважає, що єдиною можливістю виконання відповідачами обовязків за договором позики укладеним ним з ОСОБА_4 за життя останнього є визнання права власності на успадкований відповідачами автомобіль.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув звернувся до суду з письмовими заявами згідно яких повідомив про проведення судового розгляду за його відсутності, а також про визнання ним позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд не приймає визнання позову відповідачами у справі, оскільки визнає, що таке визнання суперечить закону, оскільки між сторонами відсутній спір про право власності на автомобіль. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту (визнання права) застосовується лише у речово-правових відносинах і може бути застосований особою, яка вважає себе власником майна (яким позивач не являється), і не може застосовуватися до зобовязальних правовідносин, що випливають з договору позики, які в силу ст.ст. 1046, 1282 ЦК України існують між позивачем та відповідачами. З огляду на наведене, суд ухвалює про продовження судового розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права свободи чи інтереси інших осіб суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні та продовжує судовий розгляд.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З свідоцтва про смерть серії 1-СР № 259906 виданого (повторно) 04.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції у Черкаській області вбачається, що ОСОБА_4, помер 13.07.2015 року в селищі Катеринопіль, Черкаської області, актовий запис про смерть від 13.07.2015 року № 45. (а.с.5).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеної 02.02.2016 року приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями, які прийняли спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 13.07.2015 року. Крім того, вбачається, що 31.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся з претензією як кредитор спадкодавця. Також вбачається, що згідно п.п 4.12 п. 4 гл. 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та ст.ст. 1281,1282 ЦК України нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадковій справі усіх необхідних документів та незадоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу. При цьому вбачається, що нотаріусом безпосередньо не зазначено відсутність яких саме документів перешкоджає видачі свідоцтва про спадщину.(а.с.7)

З рішення Катеринопільського районного суду від 14.03.2017 року у справі № 698/151/16, яке набрало законної сили 25.03.2017 року вбачається, що з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 13.07.2015 року на користь ОСОБА_1 стягнуто 136501,43 грн. заборгованості за договором позики від 24.08.2014 року, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1365,04 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 350 грн..(а.с.8-9)

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку спадкування, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав лише в разі їх порушення.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути визнання права.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язані у межах вартості спадщини задовольнити грошові вимоги кредитора.

У правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 року у справі № 6-107цс12 вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК у разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Судом не встановлено наявність у позивача суб'єктивних прав власника щодо успадкованого відповідачами автомобілю. Також судом не встановлено, що право власності на вказаний автомобіль оспорюється або не визнається іншою особою. Крім того, не встановлено, що документ, який засвідчує право власності на автомобіль є втраченим. Отже, потреба в такому способі захисту права, який був обраний позивачем (визнання права) відсутня.

«Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 не передбачає такої підстави для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину як невиконання спадкоємцями обовязку задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу.

Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Крім того, з огляду на наведене не виконання спадкоємцем рішення суду про стягнення на користь позивача в порядку ст. 1282 ЦК України коштів за договором позики не може бути підставою для визнання за останнім права власності на успадковане майно.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що за відсутності спору щодо права власності на успадкований відповідачами автомобіль позивач, не маючи повноважень власника, будучи кредитором спадкодавця, всупереч вимог ст. 392, 1046,1282 ЦК України, звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності на успадкований відповідачами автомобіль.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст.ст.10,11,14,15,60,209, 12 215, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Баранов О.І.