Справа № 242/957/17
Провадження № 2/242/599/17

І м е н е м У к р а ї н и
28 липня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючий суддя Капітонов В. І., при секретарі Нарижній О. Г., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири за адресою: м. Українськ, вул.. Б. Хмельницького (Октябрська), 57 кв. 16. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично не мешкає в ній з 1996 року. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг.
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Україньск, вул.. Б. Хмельницького (Октябрська), 57 кв. 16 та примусово зняти її з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні предявлені вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що є сусідами позивача, а також підтвердили, що відповідач не мешкає за адресою АДРЕСА_1, не бачили її протягом 7 років.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 2008 року, виданого Селидівською біржею нерухомості, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Як вбачається із довідки від 16 грудня 2016 року, виданої ОСББ « Граніт» м. Українськ», за адресою : АДРЕСА_3, окрім позивача, також зареєстрована ОСОБА_5.
Згідно з копією свідоцтва про народження 1- НО № 418639, виданого повторно 30 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_1.
Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу VI-НО № 645605, виданого 29 серпня 1992 року Українською міською радою м. Селидове Донецької області, ОСОБА_5 29 серпня 1992 року уклала шлюб із ОСОБА_6, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6.
Згідно з актом про не проживання від 13 березня 2017 року, ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично не мешкає за вказаною адресою з 1996 року.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні з 1996 року, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Разом із тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання , є та такими, що підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319, 391, ЦК України, ст.ст. 212-215, 169, 224 ЦПК України, суд, -

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. І. Капітонов