Справа № 360/2777/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/3739/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 02.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Білоконь О.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області про накладення арешту,

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що на примусовому виконанні в Бородянському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист про стягнення з нього (ОСОБА_2М.) на користь ПАТ «КБ «Правекс Банк» заборгованості в розмірі 117 969,18 грн. та судового збору в розмірі 1 103,71 грн.

22 травня 2017 року скаржнику стало відомо, що 17 травня 2017 року державним виконавцем ВДВС Бородянського РУЮ винесено постанову про арешт всього майна боржника в межах суми боргу. ОСОБА_2 вважає вказану постанову незаконною, так як у нього є конкретне майно, на яке може бути накладено арешт. Крім того, він працює та має заробіток, а тому арешт на все його майно накладено безпідставно.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив скасувати постанову державного виконавця від 17 травня 2017 року про накладення арешту на все майно боржника.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не встановлено всі істотні обставини справи та ненадана належна правова оцінка всім доказам у справі, окрім того суд першої інстанції не витребував всі матеріали виконавчого провадження, які могли б бути належним та обґрунтованим доказом незаконності дій державного виконавця.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що державним виконавцем фактично не здійснено жодних заходів щодо перевірки належного на праві власності боржнику майна, не визначено співмірність накладення арешту на все майно боржника із розміром заборгованості, а також не встановлено ту обставину, що боржник ухиляється від добровільного виконання рішення суду.

На підставі зазначеного в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу якою скаргу задовольнити, а постанову державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції від 16 березня 2017 року на підставі виконавчого листа Бородянського районного суду №360/2777/15-ц, виданого 07 лютого 2017 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Правекс Банк» заборгованості в розмірі 117 969,18 грн. та судового збору в розмірі 1 103,71 грн.

17 травня 2017 року за постановою державного виконавця Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області на підставі ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, в межах суми звернення стягнення 131 181,17 грн. з урахуванням виконавчого збору 11 907,28 грн., витрат виконавчого провадження 201 грн. та суми боргу 119 072,89 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2, оскільки не знайшов в діях державного виконавця порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» при накладені арешту на майно боржника.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи із такого.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Оскільки в заяві стягувача не було зазначено конкретне майно боржника, державний виконавець наклав арешт на все майно боржника.

Згідно зі ст. 56 цього ж Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При накладенні арешту на майно боржника виконавець, у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити вартість майна боржника.

Відповідно до ст. 57 цього Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Як вбачається з матеріалів справи 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця із заявою в якій зазначив, що має в оренді земельну ділянку, житловий будинок, який перебуває в іпотеці та автомобіль. Таким чином у нього відсутнє нерухоме майно, на яке може бути накладене стягнення. ОСОБА_2 вважав, що на автомобіль також не може бути накладене стягнення, оскільки він необхідний для користування його багатодітній сім»ї. Окрім того зазначав, що офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід, а тому має намір виконувати рішення суду виплачуючи борг рівномірними платежами.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_2 не вказував на яке майно має бути звернуто стягнення, виконання рішення суду шляхом відрахування із заробітної плати не є дієвим захистом права стягувача на своєчасне виконання рішення суду, а тому державний виконавець обґрунтовано арештував все належне боржнику майно з наміром за рахунок його реалізації виконати рішення суду.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що державний виконавець діяв правомірно, з урахуванням вимог ч.5 ст. 26, ст..ст. 56,57 Закону України «Про виконавче провадження». Такими діями державного виконавця не були порушені права боржника, він не був обмежений в здійсненні своїх прав та обов»язків.

Згідно із ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: