Справа № 191/967/17
Провадження № 2/191/807/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
31.07.2017 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Каліневич Ж.В.
розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Згідно довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Південний 183А» № 7 від 06.03.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 корп. А кв. 102, але не мешкає протягом останніх шести місяців.
Позивач посилається, що відповідно до вимог ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 17 Загальної декларації людини 1948 року, ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.
Згідно договору купівлі-продажу від 11.02.2016 року ОСОБА_3 діючий від себе та на підставі довіреності від імені ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_1 квартиру № 102, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Леніна, буд 183 корп. «а».
Відповідно до довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Південний 183А» № 7 від 06.03.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 корп. А кв. 102, але не мешкає протягом останніх шести місяців.
Згідно п.5, п.34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1,2 т. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За таких обставин, позивач дійшов помилкового висновку про набуття ним права власності на квартиру лише на підставі договору купівлі-продажу, оскільки доказів, щодо державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач не надав, тому такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону та є передчасними.
Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.
У звязку з цим згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного та ст.ст. 328, 334, 386 ЦК України, 150 ЖК України, Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України,
суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.
На заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: ОСОБА_6