Справа № 344/8012/17
Провадження № 2/344/2958/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Островського Л.Є.,

при секретарі c/з: Гули Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.09.2016 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати із матір'ю. Враховуючи бажання позивача виїхати за межі України із дитиною для оздоровлення та відпочинку, просить дати згоду на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дочки без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, мотивуючи тим, що позивачка не повідомляла його про місце та час виїзду.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача в період шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією Свідоцтва про народження (а.с.4).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний рішенням суду від 12.09.2016 року (а.с.8-10).

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Так, Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до положень ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За вимогами п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердже-ними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно матеріалів справи встановлено, що метою даного виїзду є оздоровлення та відпочинок сина. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини.

Відповідно до ст.1,2 закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

А тому, з врахуванням вищезазначеного і ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також те, що виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, не порушує прав батька, суд приходить до висновку що позовні вимоги про надання дозволу ОСОБА_2 на вивіз дитини за кордон без згоди батька, є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення частково.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 313 ЦК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Чорногорії без згоди батька на період з 10.07.2017 року по 30.09.2017 року.

Надати ОСОБА_2, або її офіційному представнику, дозвіл без згоди батька дитини ОСОБА_3, оформляти документи, необхідні для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до країни Чорногорії з 10.07.2017 року по 30.09.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) - на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає за адресою, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 - 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Островський Л.Є.