Справа № 729/476/14 Провадження № 22-ц/795/12/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кузюра В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5М

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно, припинення права спільної власності та компенсацію вартості частки у спільному майні,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року закрито провадження в частині вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності на 2/3 частини автомобіля ВАЗ 21112 2007 року випуску, д.н.з.СВ 8933 АН, в порядку спадкування після померлого 14 червня 2009 року сина ОСОБА_9

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

07.07.2016 року ОСОБА_7 помер.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2016 року зупинено провадження по даній справі до залучення до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_7

Ухвалою від 24 травня 2017 року відновлено провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_7 ОСОБА_6

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 ОСОБА_5, підтримав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду безпідставна та необґрунтована, адже не зазначено на якій саме підставі, передбаченій ст. 205 ЦПК України, закрито провадження у даній справі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, закривши провадження, мав зазначити до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, як це передбачено ч.2 ст.206 ЦПК України.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом було прийнято заяву від позивачів про збільшення позовних вимог, вручено копію даної заяви відповідачу та в даній заяві знову була вказана вимога про визнання права власності на частину автомобіля. Тобто, як вважає апелянт, ухвала суду про закриття провадження в частині вимог суперечить вимогам ст.1 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вбачається, що позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожним на автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 62000 грн., морозильної вітрини вартістю 6000 грн., морозильної камери вартістю 2000 грн., газового конвектора заводський №010072 вартістю 1200 грн. та газового конвектора заводський №0101390 вартістю 1200 грн. в порядку спадкування за законом після смерті сина позивачів - ОСОБА_9, який помер 14 червня 2009 року. Просили стягнути з ОСОБА_10 на їх користь компенсацію вартості за належні їм по 1/3 частці автомобіля, морозильної вітрини, морозильної камери, двох газових конвекторів на загальну суму по 24132 грн. 67 коп. кожному. Право спільної часткової власності сторін на автомобіль, морозильну вітрину, морозильну камеру, двох газових конвекторів просили припинити та визнати за ОСОБА_10 право власності на зазначене майно.

Ухвалою судді Бобровицького районного суду Чернігівської області від 06 травня 2014 року було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо автомобіля, тобто щодо визнання права власності на нього, стягнення компенсації та припинення права власності. В іншій частині позовних вимог було залишено без руху для надання доказів (а.с.20-21 т.1).

Дана ухвала була оскаржена ОСОБА_7 в частині відмови у відкритті провадження у справі (а.с.25-27 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2014 року ухвалу Бобровицького районного суду від 06 травня 2014 року, в частині відмови у відкритті провадження щодо вимог про припинення права на частку у власності на автомобіль та компенсацію вартості цієї частки скасовано, а справу в цій частині направлено до суду І інстанції для вирішення у належний спосіб питання про відкриття провадження у справі по цих вимогах.

В частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами про визнання права власності на спірний автомобіль апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції залишив в силі з підстав, що в цій частині вимог справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонам відсутній спір, що відсутня підстава відмови в вчиненні нотаріальної дії в звязку з придбанням спадкового майна в кредит та забезпечення зобовязання заставою. Видача свідоцтва про право на спадщину не залежить від кредитних зобовязань спадкодавця. Крім того, як зазначив апеляційний суд в своїй ухвалі, факт видачі нотаріусом свідоцтв про на спадкове майно сторонам свідчить про те, що між спадкоємцями не існує такого спору щодо спадкового майна, який унеможливлює видачу позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний автомобіль нотаріусом.

Таким чином, провадження у даній справі було відкрито за вимогами про припинення права на частку у власності на автомобіль, компенсацію вартості цієї частки та про визнання права власності на спадкове майно морозильну вітрину, морозильну камеру, два газових конвектори та компенсацію вартості частки у даному спільному майні.

26.12.2014 року судом було прийнято заяву від позивачів про збільшення позовних вимог, в якій знову була вказана вимога про визнання права власності на частину автомобіля та збільшено ціну позову після визначення вартості автомобіля.

Закриваючи оскаржуваною ухвалою провадження в частині позовних вимог про визнання права власності на частину автомобіля, суд першої інстанції зазначив, що в цій частині вимог справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між спадкоємцями нема спору щодо права на спадщину, посилаючись на вказану вище ухвалу апеляційного суду, яка набрала чинності. Крім того, судом зазначено, що відповідно до ст.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України 22 лютого 2012 року №296/5 із змінами, відсутня підстава для відмови в вчиненні нотаріальної дії в звязку з придбанням спадкового майна в кредит та забезпечення зобовязання заставою. Видача свідоцтва про право на спадщину не залежить від кредитних зобовязань спадкодавця. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо автомобіля через ненадання правовстановлюючих документів та несплату державного мита, як встановлено ухвалою апеляційного суду, є незаконною.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Судом встановлено, що позивачі є батьками ОСОБА_9, який помер 11 червня 2009 року (а.с.6,7 т.1).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9, які звернулися до нотаріальної контори, є ОСОБА_6М, ОСОБА_7, ОСОБА_10 (а.с.8 т.1).

ОСОБА_9 був власником автомобіля ВАЗ 21112, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який придбаний ним, як ФОП, в кредит в АКБ «Укрсоцбанк» по договору №960/07-50 від 18 вересня 2007 року (а.с.12-14, 15 т.1).

З копії постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 05 травня 2014 року вбачається, що державний нотаріус ОСОБА_11 розглянувши заяву ОСОБА_6 про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна, що складається із автомобіля ВАЗ 21112, номерний знак СВ №88933АН, морозильної вітрини, морозильної камери, газового конвектора (заводський номер 010072), газового конвектора (заводський номер 0101390) після смерті свого сина ОСОБА_9, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки до заяви не було прикладено жодного документа, що підтверджує наявність вищезазначеного спадкового майна, не сплачено за нотаріальні дії, адже не було жодного платежу щодо оформлення вищезазначеного спадкового майна та крім того, існує претензія кредитора, адже на автомобіль ВАЗ 21112, номерний знак СВ №8933АН, 2007 року виготовлення, оформлено кредит (а.с.34 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2014 року фактично встановлено, що відмова нотаріуса в видачі свідоцтва з зазначених в постанові підстав, є незаконною, а отже підтверджено факт, що в частині вимог про визнання права власності на автомобіль справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.48-50 т.1).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.34 та ч.1 ст.66 Закону України від 02 вересня 1993 №3425-XII «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки у вказаному Порядку чи у законі України «Про нотаріат» не міститься певного переліку правовстановлюючих документів на автомобіль, облікова картка приватного транспортного засобу, складена Козелецьким МРЕВ 18.09.2007 року є належним правовстановлюючим документом про належність вказаного автомобіля спадкодавцю ОСОБА_9 та реєстрації за ним цього права у компетентному органі.

Також нотаріусам належить право та обовязок здійснити встановлення обсягу спадкового майна, в т.ч. шляхом направлення запитів до відповідних органів та установ.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Враховуючи відсутність спору стосовно права власності на автомобіль судом першої інстанції вірно вирішено позовні вимоги і в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не зазначив до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки в даному випадку встановлена неправомірність виниклого процесу в судовому порядку, тобто при відсутності в позивача права на пред'явлення позову, а тому підлягає закриттю.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.

Провадження може бути закрите лише після його відкриття. Якщо неможливість розгляду справи встановлюється на стадії відкриття провадження у справі, суд відмовляє у відкритті провадження (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК). Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст.205 ЦПК і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, в тому числі і в зв'язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки. Незазначення судом частини норми ст. 205 ЦПК України не вплинуло на вірність висновків суду.

Щодо доводів відносно поданої позивачами заяви про збільшення позовних вимог, то дану обставину висвітлено в оскаржуваній ухвалі.

Інші доводи апелянта про невідповідність висновків суду нормам процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на нормах процесуального закону та встановленим обставинам справи, наданим доказам, що містяться у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив обставини справи і процесуальні наслідки та правомірно закрив провадження у справі щодо частини вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: