Справа №720/811/17
Провадження № 2/720/540/17
28 липня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.,
сторін по справі: позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
-про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якій зазначив, що 01 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичив в позивача 600 доларів США та 1100 Євро, які зобовязався повернути позивачу за першою його вимогою.
29 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою повернути йому борг у повній сумі впродовж десяти днів, дану вимогу про сплату боргу відповідач проігнорував та борг не повернув.
В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав зазначених в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи повторно не з'явився та не повідомив суд про причину не явки.
У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесеним по справі заочного рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи суд встановив, що відповідно до розписки від 01 серпня 2014 року ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 600 доларів США та 1100 Євро, які зобовязався повернути позивачу за першою його вимогою.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи.
Верховний Суд України у своїй правовій позиції № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, розяснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернути та дати отримання коштів.
Як встановлено судом, надана позивачем розписка, власноручно підписана відповідачем 01 серпня 2014 року відповідає усім наведеним ознакам, а отже у повній мірі підтверджує боргове зобовязання відповідача.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
З вимоги про сплату боргу від 29 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із даною вимогою до ОСОБА_2 з проханням повернути в десятиденний термін суми боргу в розмірі 600 доларів США та 1100 Євро та розяснив, що у випадку неповернення грошових коштів у визначений термін він буде змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики.
Із рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2, вбачається, що 31 березня 2017 року вимогу про сплату боргу від 29 березня 2017 року отримала за довіреністю його мати.
Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Квитанцією від 25 травня 2017 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн..
Суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн..
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 224-228
ЦПК України, ст. ст. 23, 525, 530, 625, 1046-1051 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 суму боргу за договором позики в розмірі 48 248, 28 грн. (сорок вісім тисяч двісті сорок вісім гривень двадцять вісім копійок).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені судові витрати в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

ОСОБА_2 має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.