АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7578 Головуючий у1-й інстанції - Литвинова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

УсикаГ.І.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" про відшкодування ядерної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України, ДКС України, ДСП "Чорнобильська АЕС" про відшкодування ядерної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.155-159).

В суд апеляційної інстанції представники відповідачів не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток (а.с.173-175).

Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 9 по 16 травня 1986 року та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до експертного висновку від 23 листопада 1998 року у позивача наявне захворювання, що пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок чого він отримав 2 групу інвалідності.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що чинним законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності держави за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою - Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, суд зазначив, що Міністерство фінансів України, як учасник бюджетного процесу не несе відповідальності за нарахування та грошові виплати у даній сфері, оскільки з 2006 року головним розпорядником коштів Державного бюджету України у цій сфері застосування Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є Міністерство праці та соціальної політики України (з 1 січня 2011 року - Міністерство соціальної політики).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого співпозивачами позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_4, також не навів таких обставин.

Районним судом правильно встановлено, що дія положень Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" не розповсюджується на позивача, оскільки за правилом ст.90 цього Закону всі вимоги Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності. Крім того, згідно з ч.8 ст.73 цього Закону відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється законом.

Таким чином, на правовідносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної позивачу (його здоров'ю) унаслідок Чорнобильської катастрофи, розповсюджуються положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачено відшкодування у розмірі, еквівалентному 50 мільйонам Спеціальних прав запозичення за кожний ядерний інцидент, де Спеціальні права запозичення означають розрахункову одиницю, визначену Міжнародним валютним фондом, яка використовується ним для здійснення власних операцій та угод (ст.75 ЗУ "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку").

Крім того, позовних вимог та доводів щодо неотримання позивачем з вини відповідача будь-яких відшкодувань, виплат, компенсацій та/чи гарантій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позовна заява ОСОБА_4 не містить.

Водночас, відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст. 303 ЦПК України).

З огляду на ці обставини, не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення не підкріплені відповідними документами органів Пенсійного фонду України посилання апеляційної скарги позивача на те. що він не отримує додаткову пенсію, передбачену ст. 50 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ці вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин Віденську Конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як правильно встановлено районним судом, цей міжнародний договір був ратифікований Україною 12 липня 1997 року, тобто після Чорнобильської катастрофи. При цьому позивач помилково ототожнює початок дії цієї Конвенції на території України із передбаченим Конвенцією тридцятирічним строком для звернення з позовом про відшкодування шкоди.

З огляду на викладене, решта доводів апеляційної скарги щодо неправильності оскаржуваного рішення, які за своїм змістом є викладенням перебігу звернень позивача до державних органів з приводу відшкодування ядерної шкоди та цитуванням положень законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не спростовують правильності висновків районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Г. І. Усик