АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2009/17 Справа № 183/4573/14 Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язання виконаним та припинення договору позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики.

В жовтні 2014 року до до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язання виконаним та припинення договору позики.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання зобов'язання виконаним та припинення договору позики - відмовлено.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2002 року ОСОБА_2 взяв в борг, грошові кошти у ОСОБА_3 для розвитку бізнесу строком на 10 років в розмірі 3 000 000,00 грн., що еквівалентно сумі 600 000,00 доларів США відповідно до кредитної розписки від 14.04.2007 року. Поручителем за цією розпискою є ОСОБА_4 Факт отримання коштів ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_3 сторонами не заперечувався.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, а ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з Угодою про припинення зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 782 720,00, що в еквівалентові сумі 600 000,00 доларів США, в рахунок належного виконання зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року.

ОСОБА_3 факт виконання зобов'язання заперечував, мотивуючи свою позицію тим, що в угоді, яку представили відповідачі, дійсно стоїть його підпис, однак Угоду такого змісту він ніколи не підписував, а наявність свого підпису може пояснити тим, що під час спільно ведення бізнесу братами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписувалось дуже багато документів. А відтак ОСОБА_2 міг використати цей факт, нанісши на чистий папір текст Угоди.

Однак, в порушення вимог ст.10, 60 ЦПК України, позивачем ОСОБА_3 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно свідчив про те, що такий факт мав місце.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетроскої області від 25 травня 2015 року по справі було призначено технічну експертизу. З висновку експерта № 2760/2761-15 від 28.12.2015 року вбачається, що спочатку було нанесено тексти, а потім підпис від імені ОСОБА_3, що свідчить про те, що ОСОБА_3 мав би бачити, який текст він підписує.

Крім того, під час судового розгляду, дана позиція ОСОБА_3 висловлювалась ним лише як припущення, без зазначення конкретного документу, який він ніби то підписував, і вже перед судовими дебатами, ним було надано заяву про збільшення позовних вимог, з додатками, яка була прийнята судом, оскільки відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, позивач має право потягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог та відмовитися від позову.

Однак, в уточненій позовній заяві, ОСОБА_3 фактично змінив підстави позову, посилаючись на нові обставини, які взагалі не були предметом судового розгляду, на підтвердження яких надав нові докази, які судом не досліджувались і клопотання про їх доручення своєчасно заявлено не було.

Що, на переконання суду є порушенням вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, відповідно до якої, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову.

Позовних вимог про визнання її недійсною, позивачем не заявлялося.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що беззаперечних доказів того, що Угода про припинення зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року, сфальшована, до суду не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4про визнання зобов'язання виконаним, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що Угода про припинення зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року, яка не визнана судом недійсною, саме по собі свідчить про підтвердження виконання відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 боргового зобов'язання, і додаткового встановлення цього факту судом не потребують, оскільки в даному випадку не вбачається порушеного права відповідачів.

Приведені в апеляційній скарзіОСОБА_2 доводи про те, що суд першої інстанції не визнаючи факт належного та повного виконання зобов'язання за кредитною розпискою від 14.04.2017 року,порушив його права,колегія суддів ставиться критично,оскільки на сьогоднішній час існує між сторонами письмова Угода про припинення зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року, згідно якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 782 720,00, що в еквівалентові сумі 600 000,00 доларів США, в рахунок належного виконання зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року,а тому вимоги ОСОБА_2 є передчасними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам, а саме,що він не ставив підпис в Угоді про припинення зобов'язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це спростовується висновком експерта №2760/2761-15 від 28.12.2015 року .

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича