Справа № 496/2148/17
Провадження № 2/496/1372/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., вивчивши матеріали цивільного позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Для усунення цих недоліків судом був установлений 5-денний строк з дня отримання ухвали.

17 липня 2017 року позивачу було направлено ухвалу про залишення позову без руху, яку було отримано 21 липня 2017 року, що підтверджується поштовими повідомленнями, але досі недоліки не усунуті.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона Позивача, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Тобто, право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy (Луордо проти Італії).

Згідно до ст. 121 ч. 2 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведені обставини та, що станом на 31 липня 2017 року недоліки позивачем усунуті не були, позивачу було надано достатньо часу для усунення недоліків, та такі недоліки унеможливлюють прийняття такої позовної заяви, позивачі не ставлять питання про продовження строку для усунення недоліків, тому суддя приходить до висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Буран В.М.

31 липня 2017 року