Номер провадження: 22-ц/785/940/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним окремого пункту договору про іпотечний кредит,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду і просив визнати недійсним пункт 2.17. договору про іпотечний кредит №908-н, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 15.09.2006 року.

При цьому позивач посилався на те, що 15.09.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №908-н, відповідно до умов якого банк надав позивачеві кредит в розмірі 69300 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком користування до 15.09.2026 року. Зобовязання по кредитному договору забезпечені іпотекою та порукою ОСОБА_3

Відповідно до вимог п.2.17 договору про іпотечний кредит, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

Даний пункт договору позивач вважав таким, що порушує його законні права через зазначення початку терміну підрахунку 30 днів з дня відправлення вимоги, а не її отримання, як передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлення терміну тривалістю 30 днів, а не 60 днів, як зазначено в законі.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити та закінчити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, заперечував проти задоволення позову.

Третя особа в суд не зявилась, викликана, про поважність причин не явки суду не повідомлено.

Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 23.12.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

При цьому ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків апеляційної скарги зазначив адресу зазначив свою адресу: АДРЕСА_1.

Апеляційним судом Одеської області неодноразово, з січня 2017 року по теперішній час, здійснювались спроби сповістити відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи як за вказаною ним адресою його проживання та знаходження так і за останнім відомим місцем його реєстрації - АДРЕСА_2, однак всі повістки або не повертаються до суду апеляційної інстанції, або повертаються до суду з відмітками про невручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Частина 8, 9 ст. 76 ЦПК України передбачено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 належним чином сповіщався про час та місце розгляду справи, неотримання ним повісток є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що сторона в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства. Колегія суддів враховує, що апелянт, як ініціатор провадження в першій інстанції та в апеляційній інстанції, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї справи та скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернет- мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області.

Тому, слід визнати, що апелянт самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та не зявляється в судові засідання до апеляційного суду Одеської області з неповажних причин.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що сторони процесу повинні вживати заходи для того, щоб дізнатися про рух та розгляд їх справ.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

З врахуванням тривалості судового розгляду, зокрема на стадії апеляційного розгляду з 27 грудня 2016 року), колегія суддів прийняла рішення про розгляд апеляційної скарги по суті без явки учасників процесу, які були сповіщені у відповідності до чинного процесуального законодавства та зловживають своїми процесуальними правами та обовязками.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

15.09.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №908-н, відповідно до умов якого банк надав позивачеві кредит в розмірі 69300 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком користування до 15.09.2026 року. Зобовязання по кредитному договору забезпечені іпотекою та порукою ОСОБА_3

Відповідно до вимог п.2.17 договору про іпотечний кредит, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

Даний пункт договору позивач вважає таким, що порушує його законні права через зазначення початку терміну підрахунку 30 днів з дня відправлення вимоги, а не її отримання, як передбачено ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлення терміну тривалістю 30 днів, а не 60 днів, як зазначено в законі.

Однак, суд першої інстанції правильно зазначив, що в редакції ЗУ «Про захист прав споживачів», яка діяла на час укладення позивачем договору про іпотечний кредит, передбачено 30-ти денний термін на здійснення споживачем відповідних дій на вимоги кредитодавця за будь-яким договором про споживчий кредит.

Крім того, суд, врахувавши те, що спірний пункт містить договір який підписано позивачем ще в 2006 році, знаходить, що формулювання в договорі початку терміну підрахунку 30 днів на виконання споживачем вимоги банку (кредитодавця) з дня відправлення вимоги, а не її отримання, не може бути підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Таким чином, суд зробив правильний висновок про необґрунтованість вимог позивача і відмовив у задоволенні його позову.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_4