28.07.2017 227/1312/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника Відділення

Виконавчої дирекції ФССНВПЗ

України в м. Добропілля ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ДП «Добропіллявугілля» ВП « Шахта « ОСОБА_5», треті особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ДП «Добропіллявугілля» ВП «Шахта Білицька» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, в якому зазначила, що працюючи завідуючою виробничо-господарського участку «Столова» 01.02.2007року знаходилась у відрядженні з закупівлі продуктів вжитку для шахтної їдальні,під час якого потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди вона, як пасажир, отримала тілесні пошкодження, у вигляді забійної рани верхньої губи, гематома обличчя, ОЧМТ, струс головного мозку. За цим фактом 02.03.2007р. ВП «Шахта»ОСОБА_5» ДП «Добропіллявугілля» було складено акт за формою Н-5 №11 та акт за формою Н-1 №11, травму визнано виробничою. Позивач зазначає, що внаслідок тяжкого травмування була змушена проходити курс лікування, після якого рішенням первісної МСЕК № 114128 від 29.05.2007р. їй встановлено 40% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності з переоглядом 29.05.2008р. 29.05.2008р. позивач знову пройшла огляд на МСЕК та отримала 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з наступними переоглядами. 10.08.2016р. оглядом МСЕК №0044931 позивачу знову залишено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Згідно рекомендацій, зазначених в довідці МСЕК АВ №0605166 від 10.08.2016р. позивачу протипоказані психоемоційні навантаження та роботи на висоті. Позивач зазначає, що оскільки вона втратила своє здоров'я, працездатність, виконуючи свої обовязки, перебуваючи у відрядженні, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати їй моральну шкоду, наявність якої підтверджується долученими документами до матеріалів справи, оскільки внаслідок отримання травм вона стала інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку в лікувально-профілактичному закладі, приймати ліки, т.я. без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя. Працювати вона також невзмозі, навіть допомогти по господарству своїй родині також не має змоги, оскільки відчуває постійне роздратування. Позивачка більше не може працювати на підприємстві, адже у довідці МСЕК є протипоказання щодо психоемоційних навантажень та до роботи на висоті, що позбавило її можливості годувати свою сім'ю. Майже 11 років позивач працювала на підприємстві відповідача і фактично була головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я вона не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, її сім'я тепер ще й несе додаткові витрати на неї. Від цього позивач почуває себе неповноцінною людиною, в зв'язку з травмою змінилися спосіб та якість життя, що завдає моральних страждань. При цьому захворюванні повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє їй моральні страждання. Тому позивач вважає, що відповідач має відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 32000 гривень. Позивач просить стягнути з ДП «Добропіллявугілля» ВП «Шахта «ОСОБА_5» на її користь 32000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 26).

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі договору № 34 від 11.04.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що по руху слідування з м. Донецьк знаходячись у відрядженні із закупівлі продуктів харчування для шахтної столової з ОСОБА_4 (ОСОБА_8П.) 01.02.2007 року дійсно сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої зіткнулися два автомобілі Мерседес-Бенц під управлінням ОСОБА_9 та Форд-Транзит під управлінням ОСОБА_10, в результаті чого ОСОБА_8 (ОСОБА_4П.), яка знаходилася в автомобілі Форд-Транзит в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження. Причини даної пригоди повинні були встановлені за рішенням суду по кримінальній справі, яка була порушена за фактом ДТП. Даних про хід даної кримінальної справи не було повідомлено і ніяких додаткових документів для належного оформлення додатків до акту не надавалося. Винні особи не встановлені, тобто осіб які допустили порушення у дорожньо-транспортній пригоді не було виявлено. Після отриманої травми позивачка продовжила працювати ОП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля», на стан здоровя не скаржилася, пропрацювала до 2014 року ( тобто 7 років) і її було звільнено у звязку зі скороченням чисельності з виплатою відповідної допомоги. Вважає, що довідка МСЕК та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 є документами, що підтверджують стійку втрату професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути єдиними доказами спричинення моральної шкоди. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000 грн.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропіллі ОСОБА_3 в судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідачів було викликано оголошенням у пресі - в газеті Урядовий Курєр № 102 від 03.06.2017 року (а.с. 64-65) та в газеті «Донеччина» № 20 від 02.06.2017 року (а.с. 66-67), будь-яких заяв до суду не надходило.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 19 липня 2016 року уклала шлюб, зареєстрований Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 113 від 19.07.2016 року, внаслідок чого прізвище позивача змінено з «Рябчук» на «Падус» (а.с. 6). Таким чином, позивач до 19.07.2016 року мала призвіще " Рябчук".

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 16.01.2003 року дійсно працювала завідуючою столової ДВАТ ОСОБА_5 ДХК Добропіллявугілля( наказу № 39 від 15.01.2003 року), що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно трудової книжки позивача зазначене підприємство неодноразово реогранізовувалося та з 01.06.2005 року має назву ВП "Шахта "ОСОБА_5" ДП " Добропіллявугілля" 31.10.2011 року ОСОБА_4було звільнено по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу до ВАТ «ДТЕК «Добропіллявугілля» Соцсервіс згідно наказу № 122к від 31.10.2011 року (а.с. 7-9).

Згідно записів трудової книжки позивача, позивач ОСОБА_4 на теперішній час працює викладачем в Державному навчальному закладі " ОСОБА_5 професійний ліцей"(а.с. 9)

В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2007 року на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварине 699 км сталася дорожньо-траспортна пригода за участю автомобіля Мерседес-Бенц під управлінням ОСОБА_9 та Форд-Транзит під управлінням ОСОБА_10, і за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальну справу за ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2007 року ОСОБА_6, який порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 289 ч. 2 КК України, кримінальну справу у відношенні ОСОБА_6 за ст. 289 ч. 2 КК України провадженням припинено, цивільні позови ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 залишено без розгляду, зазначена постанова набрала законної сили 12.12.2007 року(а.с. 69-70).

Згідно зазначеної постанови та копії цивільного позову ОСОБА_8 ОСОБА_6 керував автомобілем НОМЕР_1, який належав ОСОБА_7В.(а.с. 47,69-70), в зв"язку із чим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були залучені судом до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Судом встановлено, що за фактом нещасного випадку, який стався з ОСОБА_8 01.02.2007р. в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди наказом № 32 ТБ від 01.02.2007р. ВП " Шахта " ОСОБА_5" ДП " Добропілллявугілля" було створено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку(аварії), про що зазначено в акті № 11 за формою Н-5 (а.с.14)

Відповідно до акту № 11 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що трапилась 1 лютого 2007 року о 15.30 год. на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварине 699 км. по руху слідування з м. Донецьк знаходячись у відрядженні із закупівлі продуктів харчування для шахтної столової сталася з ОСОБА_4 (ОСОБА_8П.) 01.02.2007 року дорожньо-транспортна пригода, в ході якої зіткнулися два автомобілі Мерседес-Бенц під управлінням ОСОБА_9 та Форд-Транзит під управлінням ОСОБА_10, в результаті чого ОСОБА_8 (ОСОБА_4П.), яка знаходилася в автомобілі Форд-Транзит в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження. За даним випадком заведена кримінальна справа № 43-8793, за висновками комісії нещасний випадок з ОСОБА_8 повязаний з виробництвом (а.с. 14).

За результатами розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_8 01.02.2007р. було видано акт за формою Н-1 № 11 (а.с.15).

Відповідно п. 6 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (НПАОП 0.00-6.02-04), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N 1112, який діяв на момент травмування ОСОБА_4 01.02.2007року, проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з працівниками під час прямування на роботу чи з роботи пішки, на громадському, власному або іншому транспортному засобі, що не належить підприємству і не використовувався в інтересах підприємства, здійснюється згідно з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 р. N 270.

Згідно п.14 вищевказаного порядку визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні, а також ті, що сталися у період: проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або на іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем; використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням роботодавця в установленому роботодавцем порядку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 була направлена у відрядження на транспорті, який було надано підприємством, нещасний випадок, який трапився з нею внаслідок ДТП 01.02.2007 року, було визнано таким, що пов"язано з виробництвом та видано акт за формою Н-1.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії ДОН-04 № 055220 від 29.05.2007р. ОСОБА_8 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 %, у звязку з трудовим каліцтвом 01.02.2007р. призначено медикаментозне та санітарно-курортне лікування (а.с. 10). Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки сер. ДОН-05 № 114128 ОСОБА_8 29.05.2007 року пройшла первинний огляд, за висновками якого їй призначено третю групу інвалідності строком на 1 рік, дата чергового переогляду 29.05.2008 року, протипоказані важкі фізичні навантаження, роботу поблизу механізмів, що рухаються, емоціональні навантаження, рекомендовано лікування у неврології, санітарно-курортне лікування (а.с. 11).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ДОН-04 від 083648 ОСОБА_8 пройшла 10.06.2008 року повторний огляд і їй було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 40% у звязку з трудовим каліцтвом 01.02.2007 року та рекомендовано медикаментозне та санітарне лікування (а.с.42). Згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДОН-04 № 078862 ОСОБА_8 Т.П.16.06.2009 року пройшла повторний огляд та їй призначено третю групу інвалідності, дата переогляду 16.06.2011 року, рекомендовано санітарно-курортне та медикаментозне лікування (а.с. 43).

Згідно виписки із акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 120766 ОСОБА_8 03.07.2012 року пройшла повторний огляд і їй призначено третю групу інвалідності, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 40% з 05.07.2012 року до 01.08.2014 року у звязку з трудовим каліцтвом 01.02.2007 року, рекомендовано медикаментозне та санітарно-курортне лікування (а.с. 45).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки № 10 ААА № 240872 ОСОБА_8 08.07.2014 року пройшла повторний огляд і їй було призначено третю групу інвалідності і встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 40 % з 01.08.2014 року по 01.08.2016 року у звязку з трудовим каліцтвом 01.02.2007 року, рекомендовано медикаментозне та санітарно-курортне лікування (а.с. 46).

Відповідно до довідки серії АБ № 0044931 ОСОБА_8 10.08.2016 року пройшла повторний огляд МСЕК і їй було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 40% з 01.08.2016 року безстроково за наслідками трудового каліцтва 01.02.2007 року, потребує медикаментозного, санітарно-курортного лікування за наслідками трудового каліцтва (а.с. 12). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0605166 ОСОБА_8 10.08.2016 року пройшла повторний огляд МСЕК, за висновками якого їй вставлено третю групу інвалідності з 01.08.2016 року у звязку з трудовим каліцтвом безстроково, протипоказані психо-емоціональні навантаження, роботи на висоті, рекомендовано лікування у невролога (а.с. 13).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме під час виконання трудових обов"язків із позивачем ОСОБА_4 стався нещасний випадок 01.02.2007 року, який був прийнятий до обліку відповідачем як виробнича травма, та за яким було складено акт за формою Н-1 № 11. Суд вважає, що ступінь втрати професійної працездатності позивача в розмірі 40% згідно довідок МСЕК, є належним підтвердженням втрати професійної працездатності позивачем в результаті нещасного випадку(травмування) на виробництві.

Судом також встановлено, що встановлені державою соціальні гарантії, були реалізовані щодо позивача ОСОБА_4, і позивач ОСОБА_4 в зв"язку з травмою на виробництві 01.02.2007 року отримує страхові виплати в Відділенні виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропіллі.

Відповідно до постанови про призначення страхової виплати № 177 від 25.06.2007 року ОСОБА_8 Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено виплату допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 3 110,96 грн. за період з 07.02.2007 року до 29.05.2007 року в розмірі 100 % середньої заробітної плати, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 16 830,00 грн., щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 385,74 грн., призначено витрати на медичну та соціальну допомогу, виплати на придбання медикаментів, виплати на сан.-кур. лікування (а.с. 39-40).

Відповідно до постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2017 року № 0517/6894/6894/59 від 24.03.2017 року потерпіла ОСОБА_4 перебуває на обліку з 29 травня 2007 року, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталось 01 лютого 2007 року. За висновком МСЕК від 10 серпня 2016 р. серія АБ № 0044931 потерпілій встановлена стійка втрата професійної працездатності 40 % та 3 група інвалідності, безстроково, розмір пенсії по інвалідності станом на 01 березня 2017 р.: 150,00 грн., постановлено призначити потерпілій ОСОБА_4 номер справи 6894, номер випадку 6894, перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 916,06 грн., виплати провадити з 01 березня 2017 року безстроково (а.с. 38).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного:

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов"язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.5,п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд приходить до висновку про те, що направивши 01.02.2007 року позивача ОСОБА_4 у відрядження для закупівлі товарів на транспорті, наданому підприємством, відповідач не забезпечив належним чином безпечні умови праці та виконання позивачем своїх трудових обов"язків, внаслідок чого було травмовано позивача, і в наступному складено акт за формою Н-1 і прийнято його до обліку як виробничу травму.

Також судом приймається до уваги, що остаточного розслідування причин настання виробничої травми, яка відбулася 01.02.2007 року з позивачем, комісією по розслідуванню нещасного випадку на підприємстві відповідача до цього часу не проведено, відомості про осіб, які допустили порушення законодавство про охорону праці, до акту № 11 про нещасний випадок на виробництві, який відбувся з ОСОБА_8 01.02.2007 року до цього часу не внесені. Таким чином, підприємство відповідача до цього часу не провело належним чином розслідування нещасного випадку, який стався 01.02.2007 року з ОСОБА_4, яку було направлено у відрядження для закупівлі товарів на транспорті, наданому підприємством відповідача. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що нещасний випадок 01.02.2007 року, який стався з ОСОБА_4, відбувся за її вини, в судовому засіданні не встановлено.

Судом також приймається до уваги, що до цього часу з боку відповідача будь-яких сум відшкодування в зв"язку із нещасним випадком , який стався 01.02.2007р. з ОСОБА_4, не проводилося (а.с. 96 )

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Згідно ч.1ст. 9 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з 01 квітня 2001 року.

Згідно з п.п. «е» ч. 1 ст.21та ч. 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V«Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України .

Згідно ч.8 ст.36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції, яка діє на час винесення рішення суду , відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Тобто, з 1 січня 2006 року потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Виходячи зі змісту п.5 Рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності» не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1КЗпП України їм надане право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника підприємства роботодавця або уповноваженого ним органа. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку й професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин, в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми або професійного захворювання, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України повинен відшкодовувати роботодавець, тобто відповідач.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство відповідача, де працювала ОСОБА_4 Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_4 і наявність у неї трудового каліцтва відбулося при виконанні нею трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров"я: відповідно до наданих позивачем документів позивачу в зв"язку із наявністю у неї трудового каліцтва визначено ступінь втрати професійної працездатності у 40% та призначено третю ступіть інвалідності безстроково. Разом із тим, суд приймає до уваги те, що не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні ствердження позивача про те, що вона взагалі не може вести нормальне життя, працювати, не може навіть допомогти по господарству своїй родині, бо відчуває постійне роздратування. Зазначене ствердження спростовується тим, що після отримання травми в 2007 році позивач продовжила працювати на підприємстві відповідача, де пропрацювала тривалий час до 31.10.2011 року, а на час розгляду справи продовжує працювати ДНЗ "ОСОБА_5 професійний ліцей" викладачем спеціальності "продавець групи продовольчих товарів,продавець групи непродовольчих товарів", що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 7-9) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач після отримання травми в лютому 2007 році та проходження відповідного лікування продовжує працювати,отримує стабільну заробітну плату, що спростовує доводи позивача про втрату заробітку та неможливість прогодувати сім"ю.

В зв"язку вищезазначеним суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню і на її користь з відповідача необхідно стягнути відшкодування нанесеної їй моральної шкоди в зв"язку з виробничою травмою 01.02.2007 року в розмірі 3 000(три тисячі) гривень.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 60,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного підприємства «Добропіллявугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта Білицька», треті особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві 3000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства « Добропіллявугілля» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 60 (шістдесят) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені в судовому засіданні 28 липня 2017 року. Повний текст судового рішення виготовлено 02 серпня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Корнєєва

28.07.2017