Справа № 347/1229/17
У Х В А Л А

Іменем України

03.08.2017 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

з участю скаржника : ОСОБА_1

представника відділу ДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів скаргуОСОБА_1 на дії начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального УЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2, та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 29.06.2017 року , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаною скаргою.

Скаржник, ОСОБА_1, скаргу підтримала, суду пояснила, що 03.07.2017 року на її адресу надійшли від Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2017 р та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року а також постанова про стягнення збору від 29.06.2017 року по виконавчому провадженні №49979340.

Вважає винесені начальником Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 постанови про стягнення з неї, як боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року а також постанову про стягнення збору від 29.06.2017 року по виковому провадженні №49979340 з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема з порушенням її прав, як учасника виконавчого провадження.

На виконанні у Косівському районному відділі ДВС ГУ ТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 49979340 з примусового виконання виконавчого листа № 347/2497/14-ц виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з неї на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 2862830,74 грн. Дане виконавче провадження перебувало на виконанні з 29.01.2016 року, саме такою датою було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Начальник Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, діючи як державний виконавець, після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду не виніс постанови про стягнення з неї виконавчого збору, а в порушення норм ЗУ «Про виконавче провадження», після закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із повним погашенням заборгованості, виніс таку постанову.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Оскільки, начальником Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, як державним виконавцем не здійснювалося примусове виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості до повного погашення нею такої заборгованості то і відповідно до ч.3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з неї, як боржника не стягуються.

Примусове виконання рішення суду не здійснювалося з тієї причини, що правовідносини, які виникли між нею, як боржником по виконавчому провадженню та ПАТ «ПроКредитБанк», як стягувачем по виконавчому провадженню підпали під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно норм даного Закону не може бути примусово стягнуте майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. У зв'язку із чим, державним виконавцем і не вчинялися дії з примусового виконання виконавчого провадження.

За таких підстав дії начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 є не правомірними, а постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року та постанова про стягнення виконавчого збору від 29.06.2017 року у виконавчому провадженні № 49979340 винесені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягають скасуванню. Просить позов задоволити.

Начальник відділу ДВС Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 вимоги скарги заперечив, суду пояснив, дійсно на виконанні у Косівському районному відділі ДВС ГУ ТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 49979340 з примусового виконання виконавчого листа № 347/2497/14-ц виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з неї на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 2862830,74 грн. 29.01.2016 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З часу відкриття виконавчого провадження було винесено 10.02.2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Інші виконавчі дії не поводились в зв»язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до заяви стягувача, від 30.05.2017 року виконавчі дії припинено із завершенням виконавчого провадження. Вважає законними винесені ним постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року та постанову про стягнення виконавчого збору від 29.06.2017 року у виконавчому провадженні № 49979340. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Суд вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи вважає вимоги скарги ОСОБА_1 підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Косівському районному відділі ДВС ГУ ТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 49979340 з примусового виконання виконавчого листа № 347/2497/14-ц виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 2862830,74 грн. Постановою від 29.01.2016 року відкрито виконавче провадження.

З часу відкриття виконавчого провадження було винесено 10.02.2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Інші виконавчі дії по примусовому виконанні рішення суду не здійснювалося з тієї причини, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1, як боржником по виконавчому провадженню та ПАТ «ПроКредитБанк», як стягувачем по виконавчому провадженню підпали під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно норм даного Закону не може бути примусово стягнуте майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. У зв'язку із чим, державним виконавцем і не вчинялися дії з примусового виконання виконавчого провадження.

Із долученої до матеріалів справи заяви від 30.05.2017 року вбачається, що стягувач ПАТ «ПроКредит Банк» у зв»язку із добровільним погашенням боргу просить повернути виконавчий лист № 347/2497/14-ц виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 2862830,74 грн.

На підставі вказаної заяви стягувача начальником Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 тільки 29.06.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та в цей же день винесено і оскаржувані ОСОБА_1 постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року а також постанову про стягнення збору від 29.06.2017 року по виконавчому провадженні №49979340.

Так, постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2016 р. було винесено державним виконавцем відповідно до ст.ст. 17,19, 20,25 ЗУ «Про виконавче провадження(в редакції 1999 року зі змінами, яка діяла на момент винесення Постанови).

В Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року №3-217гс14 викладена наступна правова позиція: положеннями ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Ст.25 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій указує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися. Крім того, положеннями ч.3 ст.27 зазначеного Закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, згідно долученої до матеріалів справи копії заяви стягувача , ще 30.05.2017р. державним виконавцем було отримано документальне підтвердження повного виконання рішення боржником. На цей час, державний виконавець фактично ще не розпочав примусове виконання цього рішення, так як виконавче провадження було відкрито під час дії ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року зі змінами), а відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) державний виконавець не вчиняв ніяких дій з примусового виконання.

Так ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року, який став чинним на момент повного виконання рішення боржником) передбачено початок примусового виконання рішення.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Стягувачем відповідно до рішення суду є ПАТ «Про ОСОБА_3» яким подано заяву про добровільне погашення боржником боргу.

В той же час Державний виконавець незважаючи на ці обставини, зволікав у вчиненні дій по закінченню виконавчого провадження, а тому в його діях вбачається бездіяльність щодо своєчасного у розумні строки прийняття рішення відповідно до п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року).

Таким чином, вищевказана бездіяльність та незаконні дії начальника Косівського відділу ДВС потягли за собою винесення ним незаконних Постанов від 29.06.2017 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Державний виконавець під час прийняття рішення про винесення вказаних Постанов від 29.06.2017р. повинен був керуватися: наявними вже на той час в матеріалах виконавчого провадження даними про відсутність заборгованості боржника перед ПАТ «ПроКредит Банк» і відсутність претензій останнього до боржника, тобто про самостійне та фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.ч. 1,5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (надалі - Закону) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) -сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.19 ч.6 Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Таким чином, в діях Державного виконавця вбачаються протиправна бездіяльність у несвоєчасному винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та протиправні дії щодо винесення Постанови про стягнення виконавчого збору від 29.06.2017р., та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в зв'язку з чим ці Постанови підлягають скасуванню.

На підставі наведенного, ст.ст. 41, 99 Конституції України, ст. 1, 25, 27 Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, із змінами та доповненнями, ст. 7 4 Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, керуючись ст. ст. 383, 384, 387 ЦПК України ,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задоволити. Визнати неправомірними дії начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження від 29.06.2017 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 29.06.2017 року.

Скасувати постанову начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 286283,07 грн від 29.06.2017 року у виконавчому провадженні № 49979340 .

Скасувати постанову начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 200,00 грн від 29.06.2017 року у виконавчому провадженні № 49979340.

Ухвала суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк