Справа № 738/2140/16-ц Провадження № 22-ц/795/1401/2017 Головуючий у I інстанції Сова Т. Г. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.

за участю: позивачки ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права приватної власності, визнання права власності на будинок,

треті особи: Менська міська рада Менського району Чернігівської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард», Менська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Менського районного управління юстиції, -

У С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року, яким у задоволенні її позову відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необєктивність, неправильність, несправедливість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що згідно протоколу №4 від 23.06.1995 спільного засідання правління та профкому колгоспу ім. Сидоренко було надано позивачці, її чоловіку та трьом малолітнім дітям службове житло, в якому помилково було вказано невірну адресу по вул. Сидоренко, 63 в м. Мена, а 27.07.1995 цей протокол був затверджений рішенням виконкому Менської міської ради №186 та видано ордер за № 186 на вселення, в якому секретар виконкому Менської міської ради внесла виправлення адреси житлового будинку з № 63 на № 75.

Заявниця вказує, що відповідач ОСОБА_4 є недобросовісним набувачем спірного нерухомого майна по вул. Сидоренка, 75 в м. Мена, так як не виконав умов договору купівлі-продажу цього домоволодіння перед продавцем колгоспом ім. Сидоренка про сплату коштів за 1/2 його частину, незаконно зареєструвавши його за собою на праві приватної власності у Менському БТІ. Крім того, відповідач залишив це домоволодіння без догляду з 1993 року, отримавши від колгоспу інше аналогічне житло по вул. Сидоренка, 85 у м. Мена. Натомість позивачка протягом 21 року постійно користується будинком, відкрито і добросовісно володіє нерухомістю.

Заявниця вказує, що із 1992 року по 1993 рік відповідач ОСОБА_4 тимчасово проживав у цьому житловому будинку та у зв'язку з його надмірною вологістю залишив його і переїхав до іншого будинку в 1994 році, тобто такі дії свідчать про відмову ОСОБА_4 від спірного домоволодіння шляхом добровільного виселення та припинення ним державної реєстрації місця проживання за даною адресою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки договір купівлі-продажу спірного будинку укладався між колгоспом імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а позивач не є стороною зазначеного договору; відповідач ОСОБА_4 є законним володільцем спірного будинку, який дозволив користуватись своїм майном.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що за договору купівлі-продажу від 04.11.1992 колгосп ім. І.Д. Сидоренко м. Мена Чернігівської області продав ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Мена, по вул. Сидоренка, №75 з оплатою 50% його балансової вартості. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори Чернігівської області 5 листопада 1992 року за реєстровим номером 1955 (а.с. 47-50).

В інформаційній довідці щодо об'єкта нерухомого майна - буд. №75 по вул. Сидоренка в м. Мена, виданої КП Чернігівське МБТІ за №230 від 31.08.2016 зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, право власності станом на 31 грудня 2012 року на зазначене майно зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1992 за №1955 посвідчено Менською держнотконторою (а.с. 45)

З протоколу №4 засідання правління і профкому підприємства імені ОСОБА_5 від 23.06.1995, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Менської міської ради народних депутатів Чернігівської області №186 від 27.07.1995, вбачається, що на засіданні було вирішено (а.с. 10, 75, 99, 100):

- надати службову квартиру у колгоспному будинку, який знаходиться в м. Мена по вул. Сидоренко, буд. 63 жилою площею 40 кв.м ОСОБА_6 (чоловік позивачки) із сімєю ОСОБА_1 дружина (позивачка), ОСОБА_7 дочка, ОСОБА_8 син, ОСОБА_9 син (п.1 резолютивної частини протоколу);

- укласти з ОСОБА_6 договір найму жилого приміщення (п.2 резолютивної частини протоколу).

27.08.1995 ОСОБА_6 виконавчим комітетом Менської міської ради народних депутатів видано службовий ордер на житлове приміщення № 186 на підставі витягу з протоколу №4 від 23.06.95 із сім'єю з 5 чоловік. При цьому, у вказаному ордері у зазначенні адреси житлового приміщення маються виправлення без будь-яких застережень номера будинку по вул. ОСОБА_5 на №75(а.с. 9).

Сімя ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.10.1995 року, що вбачається з поквартирної картки (а.с. 11-12) та з копії паспорту ОСОБА_1

За довідками комунальних служб ОСОБА_1 користується послугами електропостачання з 1995 року, послугами водопостачання з 1998 року (а.с. 14), згідно довідки ТОВ «Мена-Авангард» №135 від 05.04.2017 позивачка сплачувала квартирну плату за проживання в спірному будинку (а.с. 98).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Як розяснено в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення (стаття 214 ЦПК України). Крім того, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що з моменту вселення у 1995 році позивачки ОСОБА_1 у спірний житловий будинок і до дійсного часу квартира належить на праві власності ОСОБА_4, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на спірний будинок.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки на момент вчинення договору купівлі-продажу від 04.11.1992 між колгоспом ім. Сидоренка та ОСОБА_4, ОСОБА_1 не мала будь-якого відношення до будинку №75 по вул. Сидоренка в м. Мена, що є предметом даного договору, вона не була стороною договору, оспорюваний нею правочин жодним чином не порушує права та законні інтереси останньої. У звязку з зазначеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання договору купівлі-продажу від 04.11.1992 недійсним.

Зважаючи на те, що матеріалами справи не підтверджено право позивачки на спірне домоволодіння, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності на нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не виконав умов договору купівлі-продажу від 04.11.1992 року, а тому і не набув права власності на спірне домоволодіння не заслуговують на увагу, оскільки стосуються правовідносин між сторонами договору, якою позивачка не є.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_4 відмовився від спірного домоволодіння шляхом добровільного виселення та припинення ним державної реєстрації місця проживання за даною адресою не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки згідно ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Зазначення заявниці про те, що у протоколі №4 від 23.06.1995 спільного засідання правління та профкому колгоспу ім. Сидоренко, яким було надано позивачці, її чоловіку та трьом малолітнім дітям службове житло, помилково було вказано невірну адресу по вул. Сидоренко, 63 в м. Мена, а потім в ордер на вселення секретарем виконкому Менської міської ради були внесені виправлення адреси житлового будинку з № 63 на № 75 не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки, по-перше, вказані твердження не підтверджуються належними доказами по справі, по-друге, законним власником спірного домоволодіння станом на день видачі ордеру був ОСОБА_4, а ордер може видаватись лише на фактично вільне житло.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення, а тому підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: