Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 6/553/270/2017
У Х В А Л А

Іменем України

28.07.2017м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., вирішуючи питання про прийняття до провадження справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення або заміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року у справі № 2-101/99,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради, КСП «Імені Благоєва», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99), посилаючись на те, що 10.03.1999 року у вказаній цивільній справі постановлено судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист № 2-101/99 про зобов'язання ОСОБА_2 сільської ради про надання ОСОБА_1 квартири по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області. 24.12.2002 року відбулась заміна боржника у виконавчому провадженні: КСП ім. Благоєва замінено на ОСОБА_2 сільську раду. В 2004 році сімя ОСОБА_3 з дозволу відповідача приватизувала спірну квартиру і проживає в ній як у власній біля 11 років. Таким чином, на теперішній час рішення суду від 10.03.1999 року залишається невиконаним. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 05.07.2012р., яке набуло статусу остаточного 19.11.2012 р. справа 15729/07 «Глоба проти України», а саме в п.48 цього рішення вказується «що найвигіднішою формою відшкодування (але не єдиною) буде виконання рішення суду від 10.03.1999 року, а заявник буде, наскільки можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення статті 6 Конвенції». Відсутність у відповідача ОСОБА_2 сільської ради більше 17 років присудженого майна , яке вказано в рішенні суду від 10.03.1999 року, і є обставиною, що ускладнює або виключає можливість виконання рішення суду. В той же час згідно рішення суду йому має бути надана жила площа 69,9 кв.м в новозбудованому будинку садибного типу з господарськими будівлями. З наведених підстав заявник просив суд встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 10.03.1999 року.

Частиною 1 статті 20 ЦПК України визначено перелік підстав для відводу судді, а саме суддя не може брати участі у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сімї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 23 ЦПК України визначено, що в разі наявності обставин зазначених у ст. 20 ЦПК України суддя зобовязаний заявити самовідвід.

Слід зазначити, що законодавцем визначено, що право відводу є процесуальною гарантією забезпечення неупередженості та обєктивності суду та перелік підстав для відводу (самовідводу) наведений у статті 20 ЦПК України є вичерпним.

Так, 03 березня 2014 року суддею Кононенко С.Д. було розглянуто справу № 2-101/99 (Провадження № 6/553/35/2014) за заявою ОСОБА_1 про заміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Полтавського району, КСП ім. Благоєва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення заподіяної шкоди. Заяву ОСОБА_1 було задоволено, змінено спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року, а саме: замість зобов»язати КСП ім.Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликово, Полтавського району, Полтавської області на стягнення з ОСОБА_2 сільської ради на користь ОСОБА_1 компенсації за неотримане житло в сумі 723335 (сімсот двадцять три тисячі триста тридцять п»ять) грн.

Вищевказана ухвала суду від 03.03.2014 року оскаржувалася ОСОБА_2 сільською радою Полтавського району в апеляційному та касаційному порядку. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району відхилено, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 03 березня 2014 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області задоволено частково, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 03 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.10.2014 року заяву ОСОБА_1 про заміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року мною було прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

За результатами розгляду даної справи ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 18.12.2014 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року.

ОСОБА_1 з даною ухвалою суду не погодився та оскаржив її.

Окрім того, ОСОБА_1 щодо моїх дій як судді 25.12.2014 року було подано скаргу Голові ВККС України щодо притягнення мене до дисциплінарної відповідальності у зв»язку з тим, що заявник був незадоволений результатом розгляду його заяви та терміном її розгляду. У своїй скарзі заявник ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що я, як суддя, не справедливо, не об»єктивно, незаконно, а, можливо, навіть і навмисно порушуючи присягу судді виніс таку ухвалу, щоб рішення суду від 10.03.1999 року не виконувалось.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено. Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 18.12.2014 року залишено без змін.

Крім того, аналогічна позиція також була викладена і в ухвалі про самовідвід при розгляді заяви ОСОБА_1 по справі №6/553/15/2016 р. та по справі №6/553/19/2016.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа стосується прав та інтересів, зокрема, ОСОБА_1, з метою забезпечення безстороннього і обєктивного розгляду вирішення даної справи у суді та з метою запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необєктивності та неупередженості в розгляді вказаної справи та, зважаючи на суть справи та сторін по справі, а також враховуючи позицію заявника та сформоване у нього субєктивне негативне ставлення до мене як судді, повязані з розглядом суддею Новаком Ю.Д. його аналогічних заяв, які не були задоволені, приходжу до висновку про наявність достатніх підстав стверджувати, що в майбутньому обставини можуть стати однією з підстав для оскарження дій судді, приводом для сумнівів в моїй неупередженості, законності та обєктивності постановленого судового рішення по справі, вважаю за необхідне заявити самовідвід в порядку ч. 1 ст. 23 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 20,23 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

По справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення або заміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року у справі № 2-101/99 заявляю самовідвід.

Справу передати до канцелярії суду для перерозподілу автоматизованою системою документообігу згідно ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6