Справа № 461/4106/16 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/1350/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2016 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 11.10.2006 року було укадено кредитний договір №88/06сп, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 17500 дол. США зі сплатою 14 процентів річних, з кінцевим терміном погашення 11.11.2011 року. Банк виконав умови кредитного договору, надавши ОСОБА_4 кредит, а остання зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатками до такого. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №88/06сп від 11.10.2006 року, між банком та ОСОБА_3 11.10.2006 року було укладено іпотечний договір. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є квартира за адресою АДРЕСА_1. Таким чином, банк ставить перед судом вимоги в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором №88/06сп від 11.10.2006 року, що становить 672527 грн. 09 коп., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 11.10.2006 року, шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 ЗУ «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця та стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором в сумі 346380 грн. 48 коп.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 256 515,62 грн. заборгованості за кредитним договором № 88/06сп від 11.10.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 2565,16 грн. судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь держави 8709,91 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що закінчення строку дії кредитного договору є підставою для припинення дії договору іпотеки, без урахування належного виконання грошових зобов'язань за основним договором, є помилковим. Вказує, що банк на підставі ст. 33 Закону України «Про Іпотеку» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилається також на те, що судом першої інстанції неправильно проведено розрахунок стягнутих з відповідача сум та не враховано, що строк позовної давності переривався. Крім цього судом неправильно визначено розмір судових витрат, стягнутих з позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 пені за порушення строків виконання зобов»язань за договором у розмірі 137085,65 грн. сторонами не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 11.10.2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір. Предметом кредитного договору є надання позичальнику кредиту в іноземній валюті в сумі 17500,00 дол. США, які отримано на строк з 11 жовтня 2006 року по 11 жовтня 2011 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,0 % річних.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2011 року задоволено позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 116624,48 грн. (11247,58 дол. США - заборгованість по кредиту, 1724,79 дол. США - заборгованість по відсотках, 14093,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту). Дане рішення набрало законної сили 16.04.2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

07.07.2016 року представник відповідачів подав заяву про застосування позовної давності ( а.с. 50).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 11 жовтня 2011 року. Отже, позивач міг пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від цієї дати. Проте з таким позовом звернувся до суду лише 17.06.2016 року.

Відмовляючи у позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за спливом позовної давності, суд першої інстанції за наявності заяви відповідачів про застосування позовної давності, вірно виходив з того, що звернувшись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_4, ОСОБА_3 17.06.2016 року, позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки банк мав можливість звернутися до відповідачів протягом трьох років після закінчення строку дії кредитного договору 11.10.2011 року.

Районний суд, задовольняючи позов частково в частині стягнення заборгованості за відсотками, вірно застосував до вимог щодо стягнення відсотків позовну давність в три роки. Розрахунок розміру заборгованості за відсотками, визначеного за період з 08.06.2013 року по 08.06.2016 року позивачем не оспорюється.

Доводи апелянта про неврахування судом того факту, що відповідачем здійснювались періодичні платежі, в тому числі сплачувалися відсотки за кредитом у 2012, 2013 рр., що свідчить про переривання перебігу позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки, як установлено судом, такі погашення боргу відбулися в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2011 року, що визнали сторони в засіданні апеляційної інстанції, що не свідчить про визнання боргу відповідачами і не перериває перебігу позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено розмір судового збору за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, не обґрунтовані з таких мотивів.

Відповідно до п.6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред»явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов»язання (стягнення заборгованості тощо).

Як убачається з матеріалів справи рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість у сумі 116 624,48 грн за кредитним договором від 11.10.2006 року.

Позивач звернувся з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення іншого розміру заборгованості, а саме 672 527,09 грн., тому суд першої інстанції вірно виходив з того, що така вимога позивача оплачується судовим збором як вимога майнового характеру.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: