Справа № 163/1088/17
Провадження № 2/163/229/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Голядинець О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди.

Свій позов мотивує тим, що ОСОБА_4 25 липня 2016 року приблизно о 14 годині, керуючи власним автомобілем марки ЗАЗ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись лісовою грунтовою дорогою від озера «Мале Згоранське» в напрямку грунтово-щебеневої дороги між с. Згорани та с. Заозерне Любомльського району Волинської області, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Минськ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, який наближався з лівої сторони, зі сторони с. Згорани, та рухався у напрямку с. Заозерне. У результаті дорожнього-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого тривалий час проходив лікування. Вважає, що неправомірними діями відповідача - винуватця ДТП, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які він поніс, а також у спричинених незручностях у повсякденному житті, внаслідок позбавлення можливості дбати певний час про сімю. Покликаючись на вищенаведене просив стягнути з відповідача в його користь 60000 гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові. В обґрунтування визначеної ним суми саме 60000 гривень моральної шкоди позивач вказав, що розмір останньої покриє зокрема і понесені ним витрати на лікування, які добровільно відповідачем на протязі усього часу відшкодовані йому не були.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 25 липня 2016 року приблизно о 14 годині, керуючи власним автомобілем марки ЗАЗ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись лісовою грунтовою дорогою від озера «Мале Згоранське» в напрямку грунтово-щебеневої дороги між с.Згорани та с.Заозерне Любомльського району Волинської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, проявив грубу неуважність, а саме, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не дав переваги у русі мотоциклу марки «Минськ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який наближався з лівої сторони, зі сторони с.Згорани, та рухався у напрямку с.Заозерне, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водій мотоцикла ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатовідламкового внутрішньосуглобового перелому головки великогомілкової кістки із зміщенням відламків, перелому малогомілкової кістки із задовільним стоянням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року, який набрав законної сили 15 березня 2017 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені при розгляді кримінального провадження, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Досліджені судом докази дають підстави для висновку, що в результаті отримання тілесних ушкоджень спричинених дорожньо-транспортною пригодою, позивачу заподіяно моральні та душевні страждання, що призвели до втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Суд звертає увагу, що сам факт отримання позивачем, після дорожньо-транспортної пригоди спричиненої відповідачем, ІІІ групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №747782, свідчить про те, що ОСОБА_1 переніс фізичні страждання.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд, враховуючи характер і тривалість страждань, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, виходить з принципів розумності та справедливості, а також обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, та вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача на відшкодування моральної шкоди 7000 гривень, оскільки розмір шкоди, яку позивач оцінює в сумі 60 000 гривень, ним не доведений.

Визначаючи достатній розмір відшкодування у сумі саме 7000 гривень, суд зважує і на ту обставину, що інвалідність позивачу встановлена строком на 1 рік, а тому не виключено, що за збігом певного часу, стан здоровя ОСОБА_1 покращиться, і останній повернеться у попередню форму.

При цьому суд враховує, що страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 понад 1500 гривень на відшкодування моральної шкоди, проте, вказана сума, на переконання суду, не є достатньою компенсацією отриманої моральної шкоди.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки в своїй позовній заяві позивач посилається на понесені ним витрати на лікування є безпідставними та необґрунтованими. Цивільне законодавство надає потерпілій особі можливість компенсувати заподіяну як майнову, так і моральну шкоду, компенсація яких не є взаємовиключною.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.88 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» .

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду О.С. Павлусь