Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 2-1/06
Провадження № 22-ц/778/3455/17 Головуючий у 1 інстанції: Буднікова Н.П.
У Х В А Л А

04 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Кочеткова І.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бердянської міжрайонної державної податкової інспекції, ОСОБА_4, третьої особи державної виконавчої служби у м. Бердянськ та Бердянському районі про визнання права власності на описане майно і грошові кошти та про виключення їх з опису, звільнення від арешту, про поновлення строку позовної давності, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 1998 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнювала і уточнювала. Зазначала, що з 16 серпня 1978 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.1998 року ОСОБА_3 засуджено за ст.ст.222 ч.1, 144 ч.3, 42 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією ? частки належного йому майна. У зв'язку з розслідуванням кримінальної справи в будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_3, співробітниками міліції був проведений обшук, описано майно і ювелірні вироби, грошові кошти. Посилаючись на те, що описане і арештоване майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано в період шлюбу за спільні кошти, просила суд на підставі ст.55 Закону України «Про власність», ст.ст.20,22 КпШС України, ст.385 ЦК України (в редакції 1963 року) , визнати описане майно спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на ? частку майна та виключити його із акту опису. З урахуванням того, що описаний будинок є єдиним місцем її проживання, вона згодна компенсувати вартість його ? частки, просила суд визнати за нею право власності на ? частки житлового будинку, із яких: на ? в порядку ст.22 КпШС, на ? в порядку внесення нею грошової компенсації.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частки домоволодіння АДРЕСА_1, яке описане і арештоване на підставі постанови слідчого СУ УМВС України у Запорізькій області Осоненка Ю.А. від 06.05.1996 року по кримінальній справі № 139609, в тому числі: на ? частку права на частку в спільному майні подружжя, на ? частку в порядку виплати грошової компенсації в сумі 29 766,25 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на описаний та арештований, на підставі постанови слідчого СУ УМВС України у Запорізькій області Петренка С.Г. і протоколу накладання арешту від 31.10.1996 року по кримінальній справі № 139609, автомобіль «Вольво» 1991 року випуску темно-сірого кольору , двигун НОМЕР_2, шасі НОМЕР_3., кузов б/н , державний номер НОМЕР_1, зареєстрований в Бердянському МРЕВ УДАІ УМВС України у Запорізькій області за ОСОБА_3, в тому числі на ? частку в порядку права на частку в спільному сумісному майні подружжя, на ? частку в порядку виплати грошової компенсації в розмірі 9311 грн., з яких 4655,50 грн. - ОСОБА_3, 4 555,50 грн., - на відшкодування шкоди, заподіяної злочином, та конфіскації майна.

Виключено з опису майна та знято арешт з ? часток домоволодіння АДРЕСА_1, та автомобіль «Вольво» державний номер НОМЕР_1, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок компенсації за ? частку домоволодіння АДРЕСА_1 в розмірі 29 766, 25 грн. та ? вартості автомобіля «Вольво» в розмірі 4 655, 50 грн., а всього 34 421, 75 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної злочином ОСОБА_3 та конфіскації ? частки 1ого майна.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на описане і арештоване майно (15 найменувань) на підставі постанови слідчого СУ УМВС України у Запорізькій області Осаненка Ю А. від 06.05.1996 року по кримінальній справі № 139609 і протоколу накладання арешту на майно від 17.05.1996 року, яке знаходиться у домоволодінні АДРЕСА_1, предмети домашнього вжитку, меблі, музичну апаратуру, ювелірні прикраси.

Виключено їх з опису та знято арешт.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку описаних та арештованих грошових коштів, які знаходяться на зберіганні в ФЕВ УМВС України в Запорізькій області, а саме:4 013 650 рублів Росії, 4 161 доларів США, 471 грн., 55 німецьких марок, 44 000 польських злотих. Виключено їх з акту опису.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за ? частку вартості автомобіля «Вольво» в розмірі 4 655, 50 грн.

Зобов'язано Запорізьке обласне управління Національного банку України повернути ОСОБА_2 1/2 частку описаних та арештованих ювелірних виробів і прикрас у кількості32 одиниці на підставі постанови слідчого Осаненка Ю А. від 06.05.1996 року по кримінальній справі № 139609 і протоколу накладання арешту на майно від 17.05.1996 року, грошових коштів, які вилучені у ОСОБА_3 і знаходяться на зберіганні в ФЕВ УМВС України у Запорізькій області, а саме відповідно до курсу Національного Банку України: 4013650,00 рублів Росії; 4161,00 долар США; 47115000,00 карбованців (471,15 грн.); 55 німецьких марок; 44000,00 польських злотих. Виключити їх з опису майна.

Державній виконавчій службі у м. Бердянську та Бердянському районі Запорізької області в рахунок стягнення компенсації з ОСОБА_2 3 4431,75 грн., звернути стягнення на вищевказані грошові кошти, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 та знаходяться на зберіганні в ФЕВ УМВС України у Запорізькій області за квитанціями № № 07057-07069, 07695 від 21.02.1996 року.

У серпні 2017 року на вказане судове рішення надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1, який не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 - позивачка у цій справі. Він прийняв спадщину після її смерті, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори.

На теперішній час в суді розглядається цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Під час розгляду цієї справи йому стало відомо про існування оскаржуваного рішення.

Вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахував інтереси ОСОБА_2 і членів її сім'ї.

Крім того, ПАТ «УКРГАЗБАНК» звернув стягнення на спірний будинок як на предмет іпотеки.

Зазначає, що якби ОСОБА_2 передбачила негативні наслідки, що настали після ухвалення судового рішення у цій справі, вона б обов'язково його оскаржила.

Посилаючись на вказані обставини, просив залучити його до участі у справі як третю особу, поновити строк на оскарження судового рішення, скасувати його і ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на ? частки спірного домоволодіння з урахуванням інтересів її сім'ї і на ? частку в порядку фактично виплаченої грошової компенсації у сумі 29 766, 25 грн.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 і заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що підстави для відкриття апеляційного провадження відсутні з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Реалізація цього права здійснюється в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був учасником спірних правовідносин, питання про його права і обов'язки судом не вирішувалися.

Мати апелянта позивачка ОСОБА_2 з рішенням суду погодилася і його не оскаржувала.

Данні, які б свідчили, що оскаржуваним рішення було порушено законні права та інтереси ОСОБА_1, та що б давало останньому право на його оскарження, відсутні, як і посилання на такі обставини в самій апеляційній скарзі.

Передача спірного будинку після ухвалення судового рішення у цій справі в іпотеку, звернення стягнення не будинок в рахунок погашення заборгованості, наявність у суді спору між спадкоємцями померлої ОСОБА_2 з приводу користування спірним будинком не є підставою для перегляду судового рішення через десять років після набрання ним законної сили.

Відповідно до вимог ст.ст.3, 292 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особи, які не брали участі у розгляді справи, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права чи обов'язки.

Юридична заінтересованість особи, яка оскаржує судове рішення в апеляційному порядку, зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України». Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Таким чином, прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 як правонаступника померлого у 2016 році позивача ОСОБА_2, поновлення ОСОБА_1 процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення через десять роки після набуття ним законної сили призведе до порушення принципу правової визначеності та порушення права відповідачів на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, за наведених обставин, відсутні підстави для віднесення ОСОБА_1 до кола осіб, які у відповідності до положень статті 292 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2006 року по даній справі.

За змістом пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», статті 297 ЦПК України, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 292, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И ЛА:

Відмовити у прийнятті та повернути ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 апеляційну скаргу на рішення Бердянського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бердянської міжрайонної державної податкової інспекції, ОСОБА_4, третьої особи державної виконавчої служби у м. Бердянськ та Бердянському районі про визнання права власності на описане майно і грошові кошти та про виключення їх з опису, звільнення від арешту, про поновлення строку позовної давності, -

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя: І.В. Кочеткова