АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремка В.В.

секретар Андрушків С.П.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №11003961, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 78 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8% річних з кінцевим терміном погашення 16 травня 2027 року.

Того ж дня для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 981, відповідно до умов якого останній як поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

10 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання

____________________________________________________________________

22ц/794/670/2017 р. Головуючий у І інстанції: Галичанський О.І.

Категорія: 19 Суддя-доповідач ОСОБА_5

споживчого кредиту №0, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% річних з кінцевим терміном погашення 09 квітня 2029 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 12 липня 2010 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №243419, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за своєчасне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором.

05 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим терміном погашення 4 травня 2018 року.

Для забезпечення виконання даного кредитного договору 20 липня 2010 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №243441, відповідно до умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед кредитором за своєчасне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

У звязку із невиконанням ОСОБА_4 зобовязань за кредитними договорами 16 березня 2012 року ПАТ «УкрССибанк» направив позивачу як поручителю вимоги про дострокову сплату кредиту, процентів та пені.

Посилаючись на те, що банком протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання - 23 квітня 2012 року, не предявлено вимоги до нього як до поручителя, просив визнати припиненими договори поруки №983 від 16 травня 2006 року, №243419 від 12 липня 2010 року та №243441 від 20 липня 2010 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норми матеріального і процесуального права, оскільки судом не взято до уваги, що, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобовязання й мав предявити позов до поручителя протягом шести місяців, проте цього не зробив, що є підставою для задоволення позову.

В своїй апеляційній скарзіапелянт просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б давали підстави суду, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, визнати припиненими договори поруки від 16 травня 2006 року, 12 липня 2010 року та 20 липня 2020 року.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального права, що згідно з п.п. 3, 4 ч. 1ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Відповідно до ч 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, що 16 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №11003961, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 78 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8% річних з кінцевим терміном погашення 16 травня 2027 року (а.с. 18-23).

З метою забезпечення зобовязання за указаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 16 травня 2006 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором (а.с. 10-11).

Додатковою угодою №1 від 09.04.2009 року до вказаного вище договору було викладено графік погашення заборгованості в новій редакції та встановлено строк і порядок сплати відсотків за користування кредитом з 01 числа по 25 число кожного місяця, наступного за тим, коли були нараховані проценти, при цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (а.с 125).

В подальшому додатковою угодою №2 від 23.04.2009 року до вказаного договору, сторони домовились викласти Додаток № 1 до Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов'язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за Договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за Договором, на зміну зобов'язання, обумовлену підписанням цієї Додаткової угоди. У випадку невиконання Позичальником зобов'язання, встановленого цим пунктом Додаткової угоди протягом встановленого строку, Банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку встановленому Договором та/або визнати цю Додаткову угоду такою, що втратила чинність (а/с 92).

Додатковою угодою №4 від 12.07.2010 року до вказаного договору було визначено, що для ідентифікації даного договору може бути застосовано також №0, викладено графік погашення заборгованість в новій редакції, а також погоджено, що позичальник зобов'язується протягом 7 календарних днів надати довідку про підтвердження поточного фінансового стану та не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладенні в забезпечення виконання зобовязання позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором на зміну зобовязання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди. У випадку невиконання позичальником зобовязання, встановленого цим пунктом додаткової угоди протягом встановленого строку, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку встановленому договором та/або визнати додаткову угоду такою, що втратила чинність (а/с 130).

10 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000 дол. США строком до 09 квітня 2029 року з метою придбання квартири за адресою м. Чернівці, вул. Мусоргського, 4/10 з відсотковою ставкою 12,50 % річних та можливістю перегляду зазначеної відсоткової ставки (а/с 24).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним договором, 12 липня 2010 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №243419, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором (а/с 12).

Крім того, 05 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим терміном погашення 4 травня 2018 року.

Для забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором 20 липня 2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №2433441, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором (а/с 15).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У справі встановлено, що 16 березня 2012 року банком на адресу позивача, як поручителя, було направлено вимоги за кожним із вище вказаних договорів, відповідно до яких у звязку з неналежним виконанням зобовязань ОСОБА_4 за кредитами та наявністю заборгованості, яка складалась з основного боргу, простроченого основного боргу, прострочених процентів за користування кредитом по кожному із кредитних договорів, банк вимагає протягом 2-х днів за кредитним договором від 16.05.2006 року, протягом 10 робочих днів за кредитним договором від 10.04.2008 року та протягом 10 робочих днів за кредитним договором від 05.05.2008 року з дати отримання вимоги погасити суму заборгованості за кредитом. У випадку непогашення заборгованості в строк, зазначений у вимозі, така заборгованість буде стягнута достроково в повному обсязі в примусовому порядку (а/с 32-34).

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Водночас статтею 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За змістом п.п. 3.2 договору поруки від 16 травня 2006 року № 11003961- 10981, п.п. 3.1 договорів поруки від 12 липня 2010 року №243419 та 20 липня 2010 року №243441 не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договорів встановлено, що вони діють до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитними договорами (а.с. 10-17).

Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1ст. 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Водночас, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

Предявивши вимогу до позичальника ОСОБА_7 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, ПАТ «УкрССибанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобовязання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобовязаний предявити позов до поручителя ОСОБА_3

Боржник ОСОБА_7 вимогу банку про дострокове виконання зобовязань за кредитними указаними вище договорами отримав 22 березня 2012 року (а.с. 32-39 ).

Положеннями кредитного договору №0 від 10 квітня 2008 року (пункт 6.2) та кредитного договору № 0 від 05 травня 2008 (пункт 6.2) передбачено, що терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковими до повернення і сплати в повному обсязі банку:

- з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобовязань позичальника за договором про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень своїх зобовязань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку;

В пункті 11.1 кредитного договору № №11003961 від 16 травня 2006 року зазначено, що терміни дострокового повернення кредиту та внесення плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковими до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та внести плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі.

Отже, банк зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, якою є 22 квітня 2012 року по кредитному договору №0 від 10 квітня 2008 року та кредитному договору №0 від 05 травня 2008 року та 21 квітня 2012 року по кредитному договору №11003961 від 16 травня 2006 року.

8 травня 2012 року ПАТ «УкрССибанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищенаведеними кредитними договорами.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2012 року зазначену позовну заяву ПАТ «УкрССибанк» про стягнення кредитної заборгованості залишено без розгляду.

В апеляційному порядку вказана ухвала ПАТ «УкрССибанк» не оскаржувалась.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Отже, у справі встановлено, що порука ОСОБА_3 за договорами поруки від 16 травня 2006 року, 12 липня 2010 року та 20 липня 2010 року, припинилася, а тому позов про припинення поруки підлягає задоволенню.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та внаслідок неправильного тлумачення норм матеріального права безпідставно відмовив у позові.

При цьому, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про звернення банку з позовом до поручителя у межах шестимісячного строку (банк звернувся до суду 08.05.2012 року) з посиланням на ч. 2 ст. 207 ЦПК України, оскільки залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про предявлення позову до поручителя.

Передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від дати порушення саме боржником встановленого банком строку для дострокового виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 1736,28 грн з кожного витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки №983, укладеного 16 травня 2006 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Визнати припиненою поруку за договором поруки №243419, укладеного 12 липня 2010 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнати припиненою поруку за договором поруки №243441, укладеного 20 липня 2010 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 1736 гривень 28 копійок з кожного витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: