АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Окармус О.М.

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника Поповича С,Т., третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями, встановлення порядку користування ними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями, встановлення порядку користування ними. У подальшому позовні вимоги було доповнено.

Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що складається з трьох квартир. Власниками квартири №2 є відповідачі, а квартири № 3 треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Під будинком знаходиться підвал загального користування, який складається з двох приміщень: літ. ІІ, площею 8,90кв.м., що розташоване під квартирою №3 та літ. І - площею 6,90 кв.м - під квартирою №2.

Посилаючись на те, що відповідачі самовільно забудовою зменшили площу приміщення літ. І до 0,95 кв. м, захопили всі підвальні приміщення, не дають можливості ними користуватися іншим власникам квартир у будинку, просила усунути перешкоди в користуванні підвальними приміщеннями, а саме, зобовязати відповідачів за власний рахунок привести підвальне приміщення літ. І у попередній стан, який існував на 13 березня 2006 року, встановити порядок користування підвальними приміщеннями: підвальне приміщення літ. І площею 6,9 кв. м закріпити в користування за відповідачами як власниками квартири №2, а підвальне приміщення літ. ІІ площею 8,90 кв. м закріпити в користування за нею (позивачкою).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2017 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У справі встановлено, що будинок №3 по вул. Пумнула в м. Чернівці складається з трьох квартир, з 20 грудня 2005 року знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці.

Квартира №1 належить третім особам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, № 2 - відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідно до змісту інвентаризаційної справи будинку 3 по вул. Пумнула в м. Чернівці під будинком розміщений підвал, який складається з двох приміщень: літ. ІІ площею 8,90 кв. м та літ. І - площею 6,90 кв. м (а.с. 11-17).

Частина 2 ст. 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування у багатоквартирному будинку. Так, власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України , «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482 від 19 червня 1992 року приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з частинами 2 та 3 ст. 10 цього ж Закону, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою, допоміжні приміщення окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За змістом ст.1 Закону Законі України, «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно з ч. 2 ст.10 Закону України , «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Виходячи зі змісту указаних норм матеріального права спірні підвальні приміщення є спільною сумісною власністю сторін у справі та третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Усупереч указаній нормі права позивачі заявили вимоги про визначення порядку користування спірним майном з метою отримання у відособлене користування більшої частини підвальних приміщень, що суперечить закону.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у визначенні запропонованого позивачами порядку користування підвальними приміщеннями є правильним.

У звязку з цим доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, порушення прав позивачів на відособлене користування частиною підвальних приміщень є безпідставними.

Апелянт посилається на висновки будівельно-технічної експертизи №446 від 16 вересня 2016 року та № 450 від 16 лютого 2017 року про технічну можливість розподілу підвальних приміщень.

Проте оскільки вимоги позивачки про визначення порядку користування допоміжними приміщенням не відповідають вимогам закону, то указані висновки експерта не мають фактичного та правового значення.

Позивачі помилково ототожнюють вимоги про визначення порядку користування спірними підвальними приміщеннями зі способом усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом позовних вимог ОСОБА_1 претендує на користування підвальним приміщенням літ. ІІ площею 8,90 кв. м й не претендує на користування літ. І площею 6,9 кв. м.

У звязку з цим її вимоги про зобовязання відповідачів за власний рахунок привести підвальне приміщення літ. І у попередній стан, який існував на 13 березня 2006 року, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до позовних вимог позивачка просить передати у користування лише приміщення літ. ІІ площею 8,90 кв.

У справі також встановлено, що з 1948 року до підвальних приміщень існував лише один вхід через квартиру № 2, якою в даний час володіють відповідачі (а.с.24).

Тому наявність облаштованого входу у підвальне приміщення літ. І площею 6,9 кв. м з квартири № 2 не свідчить про неправомірні дії відповідачів із захоплення частини підвального приміщення.

Як встановлено у справі позивачка стала власником квартири № 3 на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року, тобто на час наявності облаштованого входу у підвальні приміщення з квартири № 2.

Оскільки її право на квартиру є похідним від права попереднього власника квартири, то її вимоги, які зводяться до демонтажу конструкції входу до підвального приміщення з квартири № 2, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції також підставно зазначив, що позивачкою не доведено вчинення певних будівельних робіт з облаштування входу до підвального приміщення після набуття позивачкою права власності на квартиру.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що вимоги про визначення порядку користування підвальними приміщенням спрямовані також на захист третіх осіб, які зможуть користуватися приміщенням літ. ІІ площею 8,90 кв. м.

Проте позивачка не має повноважень на представництво інтересів третіх осіб і такі вимоги суперечать нормі ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині як на підставу відмови у позові помилково послався на наявність у користуванні позивачки інших допоміжних приміщень, які знаходяться на прибудинковій території, що виходить за межі предмету спору, однак це не вплинуло на правильність по суті вирішення спору.

Як встановлено у справі позивачка має можливість доступу до підвального приміщення зі своєї квартири через влаштований нею люк, а спір з приводу усунення перешкод у користуванні цим приміщенням, які можливо чиняться відповідачами чи іншими особами фізичними діями чи в інший спосіб, може бути вирішено шляхом предявлення відповідного позову.

Отже рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

ОСОБА_12