АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9462/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1085/17Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних на нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних на нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати та 3 відсотки річних за затримку виплати заробітної плати за період з грудня 2012 року по січень 2016 року в сумі 50346,75 грн. Згодом надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив стягнути на його користь інфляційні витрати на нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в сумі 129438,86 грн..

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних на нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив позивач. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні в апеляційному суді апелянт присутній не був, проте був належним чином повідомлений через оголошення в пресі, в порядку ст.ст. 74, 158 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з підстав, визначених в ст. 308 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових правовідносинах з ВАТ БК «Букрос» з 01.12.2008 по 28.02.2013 року. Наказом ліквідатора № 12-К від 28.02.2013 року позивача звільнено з посади заступника голови правління з охорони праці за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки серія БТ-І №8191954 (а.с.5, 6).

З матеріалів справи слідує, що за період роботи позивача з серпня 2010 року по 30 листопада 2012 року йому нараховано, але не виплачено заробітну плату. Загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 по заробітній платі станом на 03.12.2012 року склала 61249,09 грн., що підтверджується копією довідки від 04.06. 2013 за вих. №263. (а.с.3).

Судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2013 року стягнуто з ВАТ КБ «Букрос» на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2010 року по грудень 2012 року (а.с.31).

27 січня 2014 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження на виконання судового наказу у справі №554/14562/13-ц від 13.11.2013 року.

Постановою від 04.02.2014 виконавче провадження про стягнення заборгованості з ВАТ БК «Букрос» на користь ОСОБА_3 приєднано до зведеного виконавчого провадження ЗВП 39211238 про стягнення з ВАТ «БК «Букрос» заборгованості на загальну суму 11 080 473,46 грн. на користь фізичних осіб, юридичних осіб та держави. Місцевим судом встановлено, що на момент розгляду справи, державним виконавцем кошти з ВАТ БК «Букрос» на користь позивача не стягувались. Погашення заборгованості відбуваєтеся в порядку черговості, визначеної ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на положення ст.. 625 ЦК України, аналогічні доводи викладені і в апеляційній скарзі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що положення ст.. 625 ЦК України не можуть застосовуватись при вирішенні спору, оскільки між сторонами склались трудові правовідносини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, та зазначає наступне.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобовязання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобовязання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року.

Посилання апелянта на положення ст. 9 ЦК України, щодо можливості застосування до трудових правовідносин норм Цивільного кодексу колегія суддів не бере до уваги, оскільки таке застосування можливе лише за умови, якщо правовідносини не врегульовані іншими актами законодавства. Отже положення ст.. 9 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України, оскільки наявні між сторонами правовідносин регулюються нормами трудового законодавства.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1