пр. № 2/759/4559/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року суддя Святошинського районного суду міста Києва П'ятничук І.В., розглянувши матеріали ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в липні 2017 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходжу до висновку, що позов поданий з порушенням правил підсудності, а тому підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду, виходячи з наступних підстав.

Так стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції…

На заявлені вимоги щодо стягнення боргу по несплаті аліментів, неустойки (пені) за прострочення їх сплати а також зміну розміру аліментів поширюються правила загальної підсудності та альтернативної підсудності справ за вибором позивача.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У заяві позивач зазначає про те, що вона вже більше п'яти років постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_2, що територіально знаходиться в Святошинському районі м. Києва, крім того те, що працює вчителем початкових класів середньої загальноосвітньої шкоди № 281 Святошинського району м. Києва, її малолітні діти навчаються у цій школі, а також те, що діти обслуговуються у Дитячій поліклініці № 2 Святошинського району м. Києва, що в свою чергу підтверджує її - позивачки місце проживання саме у Святошинському районі м. Києва, а тому посилаючись на ч. 1 ст. 110 ЦПУ України, звертається саме до Святошинського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою.

Як роз'яснено у пунктах 34, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. № 3, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК. Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Згідно ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та наказом МВС України «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» від 22.11.2012 № 1077.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.6 вищезазначеного наказу Міністерства внутрішніх справ України, реєстрація місця проживання чи перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, або до тимчасового посвідчення громадянина України, чи до посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, які в розумінні ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» являються документами підтверджуючими місце реєстрації чи перебування фізичної особи. Ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб здійснюється територіальними підрозділами ДМС та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС. Реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС.

Як вбачається з позовної заяви, копії паспортів долучених до позову та відповідей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 27.07.2017, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а місце проживання позивачки ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3.

Будь-яких документів, які б містили інформацію про зареєстроване місце проживання позивача у Святошинському районі м. Києва матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені обставини, посилання позивача щодо підсудності справи Святошинському районному суду м. Києва за місцем її проживання є безпідставними, оскільки вищенаведеною нормою ч. 1 ст. 110 ЦПК України визначено альтернативну підсудність пред'явлення позову саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, проте ОСОБА_2 у визначеному законом порядку за місцем свого проживання вказаному у позовній заяві не зареєстрована.

Беручи до уваги вищезазначене та враховуючи вимоги чинного законодавства встановлено, що позивачем при пред'явленні позову не дотримано правил територіальної чи альтернативної підсудності, у зв'язку з чим позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки не підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Статтею 115 ЦПК України встановлено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Також необхідність повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з непідсудністю справи цьому суду, визначена п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

З врахуванням викладеного вважаю доведеною необхідність повернення позовної заяви позивачці для подання до належного суду у зв'язку з порушенням останньою правил територіальної підсудності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 34, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. № 3; ст.ст. 109, 110, 115, 121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей - повернути позивачці для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя