Справа №: 615/591/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 р. м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Власенко Р.Р.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Валківської районної державної адміністрації про визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

19 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові зазначено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований позивач та спільна з відповідачем малолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 23.10.2012 року за власною ініціативою разом з донькою ОСОБА_6 переїхали на інше місце постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2. Вибуваючи на інше місце проживання, ОСОБА_2 забрала все належне їй майно. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14.02.2011, шлюб між сторонами розірваний.

Також в позові зазначено, що ОСОБА_5 намагався в позасудовому порядку вирішити питання про самовільне зняття з реєстрації відповідачем разом з донькою, оскільки має намір продати даний житловий будинок у зв'язку із виїздом на постійне місце проживання в іншу область, проте останні цього не зробили. На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 17.01.2017 ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за даною адресою та знята із реєстрації. У зв'язку із тим, що відповідач разом з донькою не проживають за вказаною адресою з 23.10.2012, а донька залишається зареєстрованою в даному будинку, ОСОБА_5 не може розпорядитись своїм житловим будинком.

ОСОБА_5 прохає визнати неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на положення статті 391 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований позивач та його малолітня донька ОСОБА_6 Позивач має намір продати будинок, у зв'язку із переїздом в іншу область, однак для продажу йому необхідно зняти із реєстрації дитину. Відповідач в свою чергу не надає згоди на зняття дитини із реєстрації, хоча із жовтня 2012 року остання не мешкає в даному будинку. В разі зняття ОСОБА_6 із реєстрації в даному будинку її права не будуть порушені, адже вона мешкає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, де відвідує школу.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив, що ОСОБА_6 втратила право користування внаслідок тривалого не проживання за місце реєстрації, тобто посилався на положення Житлового Кодексу України.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона з 20.09.2012 року дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом із спільною з позивачем дитиною - ОСОБА_6 без реєстрації. Даний житловий будинок належить чоловікові її матері, а тому можливості зареєструватись в ньому у неї немає. В будинку, що належить позивачу вона проживала з травня 2007 року по вересень 2012 року. В 2017 році за рішенням суду її знято із реєстрації. Як вказала ОСОБА_2, вона заперечує проти задоволення позову, оскільки мешкає на даний момент, допоки, існує згода на це власника житла, який не є їх родичем, а в разі зняття дитини із реєстрації, вона взагалі ризикує залишитись без житла.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позову та пояснила, що позивач незаконно позбавляє дитину права користування житловим приміщенням. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_5 посилається на ту обставину, що відповідач та дитина не проживають в зазначеному будинку більш ніж чотири роки, однак як зазначила представник відповідача, ОСОБА_2 та її дитина ОСОБА_6 вимушені були переїхати на інше місце мешкання, адже позивач застосовував фізичне насильство стовно відповідача. Крім того, є висновок служби у справах дітей про заперечення зняття дитини із реєстрації, оскільки вона не буде забезпечена власним житлом, а відповідач з нею тимчасово проживають у її матері.

Представник служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та пояснила, що ОСОБА_5 звертався до служби у справах дітей із заявою про зняття його дитини ОСОБА_6 із реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, однак йому було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що позивач при звернення із даною заявою зазначав, що його доньку можна зареєструвати за місцем мешкання його матері в Дергачівському районі Харківської області, однак вказував, що будинок належить його вітчиму та чи надасть останній такої згоди він не знає. Тому, задля недопущення порушення прав дитини, ОСОБА_5 було відмовлено у знятті його малолітньої доньки із реєстрації із належного йому на праві приватної власності будинку.

Виключене право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, стороною відповідача в судовому засіданні не оспорюється.

Також в судовому засіданні сторони не заперечували ту обставину, що дитина не мешкає за місце реєстрації з 2012 року, а також ту обставину, що сторони дійшли згоди, що малолітня ОСОБА_6 буде мешкати разом із матір'ю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до договору дарування житлового будинку серії ВКЕ №311489 від 16.02.2008, позивачу від ОСОБА_7 був подарований будинок за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.7)

В судовому засіданні сторони зазначили, що на даний час найменування вулиці - «Центральна».

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17808101 від 20.02.2008, вищезазначений будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_5(а.с.8)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.10)

Як витікає з довідки виконавчого комітету Ков'язької селищної ради Валківського району Харківської області №231 від 26.04.2017, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.9)

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний 14 лютого 2011 року, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14.02.2011.(а.с.12)

Як витікає зі змісту рішення Валківського районного суду Харківської області від 17.01.2017, ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язано Ков'язьку селищну раду зняти ОСОБА_2 із реєстраційного обліку. Дане рішення набрало законної сили.(а.с.14-15)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

03 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до служби у справах дітей із заявою про надання дозволу на зняття із реєстрації його доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.16)

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Валківської районної державної адміністрації від 05.05.2017 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на зняття із реєстрації його малолітньої доньки ОСОБА_6 за вищевказаною адресою.(а.с.17)

Обгрунтовуючи позов, сторона позивача зазначила, що донька позивача - ОСОБА_6 мешкає з 2012 року разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, крім того, саме в м. Валки і відвідує школу.

На підтвердження тієї обставини, надано довідку Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №01-22/133 від 28.04.2017.(а.с.11)

В судовому засіданні відповідач зазначила, що дійсно тимчасово мешкає разом із донькою за вищевказаною адресою. Проте зауважила, що в даному будинку вона мешкає без реєстрації та будинок належить співмешканцю її матері, а тому в разі зняття її доньки із реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, остання взагалі може опинитись без місця мешкання.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують

дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, на державу покладений обов'язок захищати, окрім іншого, права дитини, щодо не втрати нею житла, а тому на виконання такого обов'язку прийнято ряд нормативно-правових актів.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 59 СК України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

Положення зазначеної статті стосуються осіб, що перебувають у шлюбі, проте обов'язок батьків врахувати інтереси дитини , після того, як вони розірвали шлюб, - не припиняється.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок обох батьків, утримувати дитину включає, в тому числі, надати їй житло.

ОСОБА_5 набув право власності на зазначений житловий будинок під часу шлюбу та спільного проживання. Хоч дане нерухоме майно і не може вважатись таким, що набуте під час шлюбу, питання про те, що дитина може бути зареєстрована в іншому місці - не поставало.

Таким чином, на позивача, як на батька дитини покладений обов'язок, в разі розпорядження своїм майном, враховувати інтереси дитини.

Також в судовому засіданні представник позивача посилався на ту обставину, що дитину необхідно зняти із реєстрації, саме на підставі положень ЖК України,

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за членом сім'ї, якщо останній є тимчасово відсутній не більше шести місяців.

Аналізуючи зазначені норми, суд вважає, що вони стосуються вільного волевиявлення людини, яка обрала інше місце мешкання, поза межами місця реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Враховуючи, що ОСОБА_2 була знята із реєстрації в будинку за місцем реєстрації малолітньої ОСОБА_6 за рішенням суду, а між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди, що дитина буде мешкати разом із матір'ю, положення ст. 71, 72 ЖК України застосуванню не підлягають.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення статті 391 ЦК України, згідно з якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов'язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні питання про позбавлення права користування житлом, таке право відповідача захищається ст. 8 ЄКПЛ, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року, було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки державою не були враховані «інтереси дитини» про вирішенні місця її проживання.

Суд повторив свої загальні принципи щодо того, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 76).

Дане рішення вимагає застосувати підхід щодо визначення пропорційності втручання в права і визначення в цьому аспектів інтересів дитини, а вже залежно від конкретних обставин справи вирішити питання саме на користь «інтересів дитини».

Вирішуючи справу по суті, суд виходить саме з приорітету «інтересів дитини» над «інтересами батьків».

Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, окрім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тобто, в разі визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1, остання набуде статусу незареєстрованої особи та втратить гарантоване місце проживання.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_5 в разі зняття його дитини із реєстрації зареєструє її за місцем мешкання його матері, оскільки обов'язок про забезпечення житлом дітей покладений на батьків.

Незабезпечення мінімальних прав дитини може призвести до виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю у малолітньої особи житла.

Таким чином, суд вважає, що в разі суперечності між вирішенням питання про майнові інтереси батька та забезпеченням «інтересів дитини», приорітет необхідно надавати саме останньому принципу, а тому позовні вимоги задоволеними бути не можуть.

ОСОБА_2 подала клопотання в якому прохає в разі відмови в задоволенні позову, стягнути на її користь понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 4 200 грн.

Суд дослідивши зазначене клопотання вважає, що воно підлягає задоволенню частково.

Так, 22.06.2017 між ТОВ «ВІКТОРІОЛ-АСВ» та ОСОБА_2 укладено договір №27-17 про надання юридичних послуг.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт за вищевказаним договором, вартість юридичних послуг становить 4 200 грн. 00 коп.

Відповідно до квитанцій №0.0.792128972.1 від 22.06.2017 та №0.0.793063326.1 від 23.06.2017, ОСОБА_2 сплатила за юридичні послуги 2 000 грн. 00 коп., решту коштів зобов'язалась сплатити на користь ТОВ «ВІКТОРІОЛ-АСВ» до 31 серпня 2017 року, що витікає із розписки.

У відповідно до ст. 79 ЦПК України, до судових витрат відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, а ОСОБА_2 документально підтвердила витрати на правову допомогу лише в розмірі 2 000 грн. 00 коп., суд вважає, що саме ця сума має бути стягнута із позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційний судом.

Суддя: Товстолужський О. В.