Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Цвігуна І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Київбуд» (надалі ТОВ «УК «Київбуд»), третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроун» (надалі ТОВ «Кроун») про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р., укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача на свою користь сплачену суму на виконання даного договору у розмір 384 309,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.10.2014 р. між нею та ТОВ «УК «Київбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 14/10/14-С4-К44, предметом якого є перехід майнових прав на об'єкт нерухомості - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказала, що нею було здійснено 100% оплати майнових прав у розмірі 384 309,0 грн. Пунктом 2.6.,2.7. Договору визначено, що термін закінчення будівництва - 1 квартал 2016 року; термін введення в експлуатацію - 2 квартал 2016 року. Позивач зазначила, що завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію не відбулося у встановлені строки та є неможливим у майбутньому через порушення відповідачем низки норм чинного законодавства. Позивач вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р. відповідач ввів її в оману, оскільки на момент укладення договору було відсутнє у ТОВ «УК «Київбуд» право користування земельною ділянкою, на якій здійснювалося будівництво ЖК «Синьоозерний», був відсутній позитивний висновок на будівництво та відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт, на момент укладення договору майнові права належали третім особам. Про всі ці обставини відповідач не повідомив позивача, чим ввів в оману.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Вказав, що підставою недійсності вказаного правочину є введення позивача в оману, оскільки про відсутність необхідних документів на земельну ділянку та дозвільних документів відповідач достеменно знав, але умисно не повідомив про це позивача. В разі, якщо відповідач повідомив про такі обставини, позивач б не укладала договір з відповідачем.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Через канцелярію суду подані письмові заперечення, в яких посилаються на те, що на момент підписання спірного договору купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р. у відповідача не було умислу на введення позивача в оману. ОСОБА_3 під час підписання договору ознайомлювалася з документацією, яка є на підприємстві, їй пред'являлася на ознайомлення дозвільна документація без будь-яких виправлень чи замовчувань. Крім того, на момент підписання договору відповідач не знав та не міг передбачати можливість накладення арешту на земельну ділянку, що суттєво ускладнить зайняття господарською діяльністю. Додав, що вся інформація стосовно будівництва була доведена до позивача, в т.ч. і вказано на те, що дозвільні документи на земельну ділянку перебувають на узгодженні в КМР. Крім того, позивач могла користуватись всіма відкритими реєстрами щодо необхідно інформації по змеленій ділянці. Наголошує, що терміни закінчення будівництва та введення в експлуатації, вказані в договорі, є плановими і про це безпосередньо зазначено в договорі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2014 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «УК «Київбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 14/10/14-С4-К44.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України).

Згідно п. 2.1 - 2.2 даного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості, а саме - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості в день укладення вказаного договору складає 381 400,0 грн. Дана сума була сплачена позивачем, що не заперечується представником відповідача.

Відповідно до п. 2.6. - 2.7. Договору термін закінчення будівництва - 1 квартал 2016 року; термін введення в експлуатацію - 2 квартал 2016 року.

Однак, завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію не відбулося у встановлені строки, що не заперечується сторонами.

У судовому засіданні представник позивача як на правову підставу позовних вимог, посилався на ст.230 ЦК України, тобто вчинення правочину під впливом обману.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р. відповідач ввів її в оману, оскільки на момент укладення договору було відсутнє у ТОВ «УК «Київбуд» право користування земельною ділянкою, на якій здійснювалося будівництво ЖК «Синьоозерний», був відсутній позитивний висновок на будівництво та відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт, на момент укладення договору майнові права належали третім особам. Про всі ці обставини відповідач не повідомив позивача, чим ввів в оману.

З такими обґрунтуваннями суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням роз'яснень ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним».

Пунктом 20 цієї ж Постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2008 року за №0593-Пд/Т Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю у м. Києві було видано дозвіл на виконання будівельних робіт ЖК «Синьоозерний».

На підставі рішення Київради №486-2/646 від 29.06.2003 року ТОВ «БК «КРОУН» було виділено земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери, терміном на 5 років.

Договір оренди земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво ЖК «Синьоозерний» було укладено 21.11.2003 р. між Київською міською радою та ТОВ «БК «КРОУН» строком на 5 років - до 21.11.2008 року.

08.08.2008 р. ТОВ «БК «КРОУН» звернулася до КМДА з заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки та подала необхідні документи для пролонгації договору оренди земельної ділянки, що визначено у договорі КУ-40 про спільну діяльність з будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 25.12.2003 року. Вказаний договір КУ-40 зазначається безпосередньо у п. 1.1 спірного договору.

Крім того, суд бере до уваги, що позивачка підписала спірний договір без зауважень, при цьому усвідомлювала характер договору.

Ухвали слідчих суддів, на які посилається позивачка та з яких вбачається, що земельна ділянка, на якій ведеться будівництво, арештована в межах кримінального провадження, суд не бере до уваги, оскільки вони постановлені після підписання договору (в 2016 р.).

Суд також не приймає до уваги надані стороною позивача копію судового рішення Господарського суду м.Києва від 19.09.2016 р. про те, що будівництво об'єкту нерухомості, майнові права в якому були придбані позивачем за оспорюваним нею договором, є самочинним, оскільки дане рішення також постановлено після підписання договору.

З огляду на це, в розумінні ст.230 ЦК України не можна вважати, що договір від купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р. був укладений під впливом обману та вказані вимоги позивачем належними та допустими доказами доведено не було.

Посилання позивача на порушення відповідачем строків будівництва не заслуговують на увагу, оскільки для даних правовідносин вони не ґрунтуються на законі, а питання розірвання договору та повернення коштів врегульовані вищевказаним договором.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не засновані на законі.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь сплачену суму на виконання договору у розмір 384 309,0 грн. є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р., вона також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 203, 215, 230, 627, 638 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 15, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Київбуд», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кроун» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 14.10.2014 р. № 14/10/14-С4-К44, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова