Номер провадження: 22-ц/785/4867/17
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В. Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 13.03.2009 року між ним та відповідачем укладено Кредитний договір №б/н, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав позивачу вказаний кредит. Відповідач зобов'язання по договору не виконав і не виконує. У зв'язку з чим станом на 15.06.2016 року вона має заборгованість у сумі 22644,31 грн., яка складається з наступного 2375,05 грн. - заборгованість за кредитом, 16034,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2680,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 1054,49 грн. - (процентна складова). Розрахунок заборгованості надається з моменту надання та отримання кредитної послуги. До теперішнього часу відповідач не погасила суму заборгованості, що змусило банк звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішеннм Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.03.2009 року у сумі 22644,31 грн., яка складається з наступного 2375,05 грн. - заборгованість за кредитом, 16034,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2680,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 1054,49 грн. - (процентна складова), стягнуто на користь позивача на рахунок НОМЕР_2 з ОСОБА_3 судові витрати, а саме 1378,00 гривень судового збору.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року заочне рішення від 01 серпня 2016 року скасовано. Справу призначено до слухання в загальному порядку.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у зв'язку зі спливом позовної давності.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» у зв'язку з спливом строку позовної давності суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 13.03.2009 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав позивачу вказаний кредит. Відповідач виконувала зобов'язання по договору, але на момент закінчення строку його дії - 13.03.2011 року мала заборгованість по кредиту на суму 2375,05 гривень, яку погасила через деякий час, внісши кошти на рахунок позивача.

Позивач надав суду розрахунки, згідно яких станом на 15.06.2016 року ОСОБА_3 має заборгованість у сумі 22644,31 гривень (двадцять дві тисячі шістсот сорок чотири гривні 31 копійку), яка складається з наступного 2375,05 грн. - заборгованість за кредитом, 16034,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2680,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 1054,49 грн. - (процентна складова). Однак розрахунок заборгованості, наданий суду, стосується різних карткових рахунків і не співпадає із сумою позову. Суд не прийняв до уваги посилання позивача про наявність у ОСОБА_3 отриманих карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4, остання з яких має термін дії до останнього дня 12.2016 року, бо в позові не вказано, що саме ці картки були випущені згідно кредитного договору б/н від 13.03.2009 року та мають відношення до справи.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання на підставі ч.1 ст.1054 ЦК України, тобто надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі і на умовах, передбачених договором. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що кредитор має право на отримання від боржника процентів, що нараховуються на суму кредиту. Розмір та порядок отримання відсотків встановлюється договором.

Відповідач визнала, що порушила вимоги ст.525, ст.526 ЦК України та кредитного договору, вказаного вище та станом на 13.03.2011 року мала заборгованість у сумі 2375,05 грн., яку згодом погасила. Однак на вимогу суду ні позивач, ні відповідач не надали суду доказів на підтвердження чи спростування вказаної обставини.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30.09.2015 року (справа № 6-154 цс 15).

За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку.

13.03.2009 р. між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та встановлено кінцевий термін повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно п.9.12 Умов договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же строк.

Даючи оцінку вказаному пункту договору, суд дійшов до висновку, що договір, укладений між Банком та ОСОБА_3 діяв на протязі 12 місяців - до 13.03.2010 року та міг бути автоматично пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 13.03.2011 року, але не більше ніж на строк дії картки, бо саме цим строком встановлений кінцевий термін повернення кредиту. Строк дії картки не може перевищувати строк дії самого договору.

У позивача виникло право вимоги за вказаним договором з вказаної дати, тобто з 13.03.2011 року.

На підставі викладеного суд помилково дійшов висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв'язку з спливом позовної давності.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для данного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

13.03.2009 року відповідачем було підписано анкету- заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції.

Відповідно до підписаної ОСОБА_3 анкети-заяви, відповідач сама запропонувала вважати умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку складовими частинами договору.

Відповідно до анкети-заяви відповідач з умовами та правилами, тарифами банку ознайомлений, повністю згоден. їх зміст розуміє, та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись.

Підписавши анкету - заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

13.03.2009 р. відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна".Факт отримання кредитної картки "Універсальна" було зафіксовано підписом відповідача в анкеті-заяві навпроти поля картку та пін-код отримав. Строк дії виданої картки до 02/13, тобто до 28.02.2013 року, що підтверджується довідкою банку (додається).

Доказом користування карткою є виписка по рахунку (міститься в матеріалах справи). У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання, розмір кредитного ліміту, який встановлений відповідачу.

Із вказаної виписки вбачається, що відповідач дійсно станом на 26.07.2011 року не мала заборгованість перед банком, однак 09.12.2011 року відповідач зняла кредитні кошти з картки в сумі 1915,00 грн., комісія за зняття 76,60 грн. Частково заборгованість погашалася, як в результаті договірного списання коштів, так і у відділенні банку, однак в повному обсязі зобов'язання не було виконано.

Таким чином, суд першої інстанції помилився, що у 2011 році відповідач виконала зобов'язання належним чином. Доказів належного виконання матеріали справи не містять.

18.06.2013 року - відповідач пройшла ідентифікацію в Приват Банку підписавши анкету-заяву (копія додається). На підставі вказаної анкети-заяви відповідач приєдналася до умов та правил надання банківських послуг, які були чинними на момент підписання.

А також, 18.06.2013 року відповідаці було перевипущено кредитну картку "Універсальна" із новим строк дії до 12/16, тобто до 31.12.2016 року.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на неревипущеній картці.

Перевипуск карти відповідачем підтверджується наявністю фото клієнта з картою (додається) та банківською випискою по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи.

09.07.2013р., 10.12.2013р., 01.02.2014 року відповідач здійснювала зняття грошових коштів в банкоматі вже з нової перевипущеної картки.

Окрім того, 27.06.2013 року, 27.09.2013 року, 31.10.2013 року та в інші дати відповідач здійснювала погашення заборгованості по кредиту, вже на неревипущену карту, що ще раз підтверджує її отримання відповідачкою.

Суд першої інстанції помилився, що після перевипуску картки виникло нове зобов'язання за іншим договором, оскільки перевипуск картки є лише заміною картки, сам же рахунок залишився незмінним і вся заборгованість була перенесена па нову картку.

Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Оскільки, доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія вважає, що строк позовної давності не було пропушено, адже останній самостійний платіж був 31.10.2013 року, а з позовом банк звернувся 30.06.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що викладені обставини судом з`ясовнао неповно, висновок суду не відповідає викладеним обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог. Надані розрахунки заборгованості колегія вважає такими, що виконані у відповідності з встановленими обставинами, вимогами договору та закону, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Стягненню з відповідача також підлягає вимога позивача про стягнення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, МФО 305299, Код , рахунок №3111) з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрован та проживає за адресою АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 24.06.1996 року, заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.03.2009 року у сумі 22644,31 гривень (двадцять дві тисячі шістсот сорок чотири гривні 31 копійку), яка складається з наступного - 2375,05 грн. - заборгованість за кредитом, 16034,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2680,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 1054,49 грн. - (процентна складова),

Стягнути на користь позивача на рахунок НОМЕР_2 з ОСОБА_3 судові витрати, а саме 1378,00 гривень та 1515,60 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік