АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-7810/05 Головуючий суддя І інстанції Донец О.В.
Провадження № 22-ц/790/3135/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: визнання права власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності,-

встановила:

У липні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 1999 року вона є власником квартири АДРЕСА_1. Після придбання квартири нею було проведено самовільну реконструкцію квартири шляхом зміщення стін між кімнатами, а також побудовано прибудову. Рішенням Харківської міської ради від 11 липня 2001 року вказаній квартирі надано статус нежитлового приміщення та дозволено його реконструкцію з влаштуванням окремих входів під кафе та офіс. Посилаючись на те, що реконструкцію було проведено зі згоди Головного управління містобудування, архітектури та земельних відносин, Харківської міської СЄС, органів пожежної охорони та відповідає будівельним та архітектурним нормам, не порушує права інших осіб, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» видати відповідне свідоцтво.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення № 1-11, площею 2,1 кв.м., 1-12, площею 6 кв.м., 1-13, площею 15,6 кв.м, 1-14, площею 0,9 кв.м., 1-15, площею 1,6 кв.м., 1-24, площею 0,6 кв. м., 1-25 площею 22,8 кв.м., та прибудову № 1-16, площею 9,3 кв.м. і площею 1-17, площею 3 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1, зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначив, що внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_2 обмежуються його можливості щодо обслуговування належного на праві власності житлового будинку № 3 літ. «Б-3» по в'їзду Пушкінському, а також значно спрощується можливість незаконного проникнення до приміщень вказаного будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.1999 року ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_2.

Рішенням Харківської міської ради № 1176 від 11.07.2001 року вказану квартиру переведено в нежитлове приміщення та дозволено ОСОБА_3 проектування та реконструкцію вказаного приміщення з влаштуванням окремих входів під кафе та офіс, для чого на ОСОБА_3 покладено обов'язок одержати архітектурно-планувальне завдання на розробку робочого проекту реконструкції в управлінні містобудування та архітектури, розробити і погодити з управлінням містобудування та архітектури робочий проект на реконструкцію нежитлових приміщень у встановленому порядку; після погодження проекту до початку реконструкції одержати в міській інспекції Держархбудконтролю дозвіл на виконання реконструкції; по завершенні реконструкції пред'явити об'єкт державній приймальній комісії для прийняття до експлуатації..

Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2002 року ОСОБА_3 дозволено проектування 2-ох поверхової прибудови офісних та підсобних приміщень до кафе по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності передбачених ст. 376 ЦК України підстав для визнання в судовому порядку за ОСОБА_2 права власності на об'єкти самочинного будівництва.

Проте погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_2 здійснено самочинну реконструкцію з прибудовою до квартири АДРЕСА_2.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Доказів того, що компетентними органами з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва ОСОБА_2 було неправомірно відмовлено у прийнятті нерухомого майна в експлуатацію позивачкою не надано і матеріали справи не містять.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, внаслідок чого встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, оскільки здійснено без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без отримання дозволу на будівництво, а також за відсутності доказів про прийняття компетентним органом рішення про відмову позивачці у прийнятті закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію, дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 376 ЦК України підстав для визнання в судовому порядку за ОСОБА_2 права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Оскільки порушення норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягннню понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 56 грн. 10 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 56 грн. 10 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді