Справа № 183/2796/17
№ 2/183/2186/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до Миколаївської сільської ради Новомосковського району, треті особи Новомосковська районна державна нотаріальна контора, Управління Держеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_1, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до Миколаївської сільської ради, треті особи Новомосковська районна державна нотаріальна контора, Управління Держеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,670 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_4, на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 05.03.2001 року №6, у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 062882 від 12.03.2001 року, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,670 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, цільове призначення ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 вересня 2006 року ОСОБА_4 померла, після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді зазначеного земельного паю. Спадкоємцем, за правом представлення, на вказане майно після смерті ОСОБА_4 був її онук ОСОБА_3, так як її донька ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_5 померла 09.01.2003 року. У встановлений законом строк ОСОБА_3 звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, однак документи на спадкову земельну ділянку ОСОБА_3 не встиг переоформити, та 13 серпня 2008 року він помер.

15 червня 2017 року позивач, в інтересах неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_6, звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкову земельну ділянку (пай), так як не надано оригіналу правовстановлюючого документу. Між тим, позивач зазначає, що оригінал правовстановлюючого документу міг бути втрачений за життя і самим спадкодавцем, тому ОСОБА_1, будучи опікуном неповнолітньої ОСОБА_2, просить поновити порушене право неповнолітньої на отримання у власність спадкового майна.

В судове засідання представник позивача не зявився, звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не надали.

Інші учасники процесу надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 являться опікуном над неповнолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Суду надано довідку Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, у відповідності до якого за ОСОБА_4, померлою 19.09.2006 року зареєстрована земельна ділянка, площею 3,670 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка надавалась на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 05.03.2001 року за №6. Право власності на земельну ділянку підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серія IV-ДП 062882 від 12.03.2001 року (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

ОСОБА_4 померла 19.09.2006 року.

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем померлої ОСОБА_4 являвся її онук ОСОБА_3, який помер 13.08.2008 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. ст. 25, 346 ЦК України цивільна правоздатність та право власності припиняється у разі смерті власника.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що неповнолітня ОСОБА_7 являється спадкоємцем ОСОБА_3 (а.с. 10), після його смерті заведено спадкову справу № 144/2017, позивач прийняла спадщину, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки спадкодавець, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4, не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 10).

Інших спадкоємців на зазначене спадкове майно судом не виявлено.

У відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Єдиним документом, що посвідчує право власності особи на земельну ділянку, в розумінні ст.126 ЗК України, є Державний акт на право приватної власності на землю, який, як встановлено в судовому засіданні видавався на імя ОСОБА_4.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах.

В судовому засіданні не надано даних про отримання спадкоємцем ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, та відповідно, державного акту на право приватної власності на землю, однак останній, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або якщо це право не визнається іншою особою.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суду доведено, що спадкодавець ОСОБА_4 на законних підставах набув право власності на земельну ділянку, її спадкоємець ОСОБА_3, прийнявши спадщину, в повному обсязі не встиг оформити свої спадкові права, тому за неповнолітньою ОСОБА_2 повинно бути визнане право власності на земельну ділянку площею 3,670 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 25, 346, 1216,1225, 328 ЦК України, ст. 126 Земельного кодексу України ст. ст. 10, 60, 130, 213, 214, 215 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 3,670 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковского району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП 062882 від 12.03.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 13 серпня 2008 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суду в десятиденний термін після його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.