Справа № 204/2782/17
Провадження № 2/204/1144/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про припинення сервітуту та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на ? частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку 16 червня 2017 року уточнила та остаточно просила суд постановити рішення, яким припинити сервітут, зазначений в заповіті ОСОБА_3, посвідченого 26 серпня 1999 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстром № 2-1503 щодо надання ОСОБА_2 права довічного проживання в кімнаті 1-3 площею 5,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею, право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке в цілому складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 25,2 кв.м., загальною площею 55,6 кв.м., господарчих споруд: гараж Б, літня кухня В,в, убиральня Г, навіси Д,Е, 1-8, І - споруди, мостіння.

В обґрунтування вимог зазначає, що ОСОБА_3 - її рідний батько. 03.01.1976 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і тому змінила дівоче прізвище з "ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». ЇЇ батькові - ОСОБА_3 належало домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 жовтня 1966 року державним нотаріусом Загубибатько Г.О. Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-3869 і зареєстрованому в ДБТІ 28.10.1966 року в реєстровій книзі під № 205-90. Рішенням Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська № 263/7 від 23.06.1987 року самовільно побудовані будівлі: гараж «Б», літня кухня «В», тамбур «в» і «а-1» у вказаному домоволодінні були узаконені. На теперішній час спадкове домоволодіння складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 25,2 кв.м., загальною площею 55,6 кв.м., господарчих споруд: гараж Б, літня кухня В,в, убиральня Г, навіси Д,Е, 1-8, І - споруди, мостіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3. За життя батько зробив заповіт, в якому заповідав належний йому автомобіль марки ВАЗ-21013 державний знак НОМЕР_1, своєму сину - ОСОБА_7, а все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповідав їй - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в рівних частках. У заповіті він зобов'язав їх - його дітей, надати ОСОБА_2 право довічного проживання в кімнаті 1-3 площею 5,2 кв.м. в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. 12 жовтня 2016 року вона звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ брат - ОСОБА_7, зазначений у заповіті батька, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з тим, що її брат помер раніше ніж батько, то спадкоємцями за правом представлення являються діти брата - ОСОБА_8 і ОСОБА_9. Зазначені спадкоємці в шести місячний термін звернулися до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_7 на її користь. Тому, вона являюсь єдиним спадкоємцем за законом, який належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 07 квітня 2017 року вона отримала в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, в якому зазначено, що після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем за законом є вона. Це свідоцтво видано на спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 07.04.2017 року її право власності на 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою було зареєстроване за нею, про що зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84504977. Вона звернулась до державного нотаріуса Хилько Л.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою без посилання на право ОСОБА_2 довічного проживання та користування кімнатою № 1-3 площею 5,2 кв.м. у спадковому житловому будинку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 07.04.2017 року відмовлено їй у видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкового майна. ОСОБА_2 - дружина її батька, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 1994 року. Вона проживала у спадковому житловому будинку з моменту реєстрації шлюбу - 13.09.1994 року до 24 березня 2014 року, що підтверджується витягом із будинкової книги по АДРЕСА_1. У 2011 році вона перенесла інсульт судин головного мозку, внаслідок чого в неї була порушена речова функція. На протязі 3-х років стан здоров'я її погіршився, їй стало тяжко обслуговувати себе і свого чоловіка, а тому вона самостійно прийняла рішення змінити місце свого помешкання і переїхати на постійне місце проживання до свого сина в м. Селідове Донецької області. 24 березня 2014 року, коли був живий її батько - ОСОБА_3, приїхав син відповідачки, за її бажанням зняв з реєстрації її місця проживання в спадковому домоволодінні і забрав матір в свою родину. На теперішній час вона мешкає в житловому будинку свого сина в АДРЕСА_2 і за нею доглядають її близькі родичі. Вона вважає, що заповідач - ОСОБА_3 в своєму заповіті зробив заповідальний відказ на користь відповідачки з метою забезпечення її проживання в належному йому житловому будинку після його смерті, тобто встановив сервітут у заповіті щодо нерухомого майна - кімнати 1-3, площею 5,2 кв.м. для задоволення потреб ОСОБА_2 в довічному проживанні в цій кімнаті. Припинення сервітуту і визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового домоволодіння після смерті ОСОБА_3 без обтяження спадщини довічним проживанням відповідачки в кімнаті 1-3 необхідно їй для реалізації її законних спадкових прав у вигляді відчуження спадку третім особам, тому позивачка вимушена звернутися до суду за даним позовом.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, але від її представника до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі та справу слухати без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу слухати без її участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але від представника надійшла заява, в якій просили справу розглянути без їхньої участі.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1481.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 26 серпня 1999 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., за реєстром № 2-1503, в якому заповідав належний йому автомобіль марки ВАЗ-21013, державний знак НОМЕР_1 своєму сину - ОСОБА_7, а все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповідав - ОСОБА_1 та ОСОБА_7, в рівних частках.

Батькові позивачки - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 жовтня 1966 року державним нотаріусом Загубибатько Г.О. Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-3869 і зареєстрованому в ДБТІ 28.10.1966 року в реєстровій книзі під № 205-90, належало домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1, домоволодіння складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 25,2 кв.м., загальною площею 55,6 кв.м., господарчих споруд: гараж Б, літня кухня В,в, убиральня Г, навіси Д,Е, 1-8, І - споруди, мостіння.

Також, у заповіті ОСОБА_3 зобов'язав своїх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_7, надати ОСОБА_2 право довічного проживання в кімнаті 1-3, площею 5,2 кв.м. у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до норм ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України, встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1237 ЦК України, заповідач має право зробити у заповіті заповідальний відказ. Відказоодержувачами можуть бути особи, які входять, а також ті, які не входять до числа спадкоємців за законом.

Відповідно до норм ст. 1238 ЦК України, предметом заповідального відказу може бути передання відказоодержувачеві у власність або за іншим речовим правом майнового права або речі, що входять або не входять до складу спадщини. На спадкоємця, до якого переходить житловий будинок, квартира або інше рухоме або нерухоме майно, заповідач має право покласти обов'язок надати іншій особі право користування ними. Право користування житловим будинком, квартирою або іншим рухомим або нерухомим майном зберігає чинність у разі наступної зміни їх власника. Право користування житловим будинком, квартирою або іншим рухомим або нерухомим майном, одержане за заповідальним відказом, є таким, що не відчужується, не передається та не переходить до спадкоємців відказоодержувача. Право користування житловим будинком, квартирою або іншою будівлею, надане відказоодержувачеві, не є підставою для проживання у них членів його сім»ї, якщо у заповіті не зазначено інше. Спадкоємець, на якого заповідачем покладено заповідальний відказ, зобов'язаний виконати його лише у межах реальної вартості майна, яке перейшло до нього, з вирахуванням частки боргів спадкодавця, що припадають на це майно. Відказоодержувач має право вимоги до спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1246 ЦК України, спадкодавець має право встановити у заповіті сервітут щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб.

Згідно вимогам ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів(земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до положень ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Статтею 403 ЦК України, встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб право власності на майно, щодо якого він встановлений.

За змістом ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Згідно відповіді Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10 липня 2017 року, 12 жовтня 2016 року за заявою № 1897 від імені ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, було заведено спадкову справу № 643/2016.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, брат позивачки, який зазначений у заповіті ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 16.07.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 772.

Діти ОСОБА_7 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9, є спадкоємцями за правом представлення. Тому, вони в шести місячний термін звернулися до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_7 на користь позивачки, що підтверджується відповіддю Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10 липня 2017 року. Тому, ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом, який належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 отримала в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, в якому зазначено, що після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем за законом є його донька - ОСОБА_1. Це свідоцтво видано на спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 07.04.2017 року її право власності на 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою було зареєстроване за нею, про що зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84504977.

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, без посилання на право ОСОБА_2 довічного проживання та користування кімнатою № 1-3 площею 5,2 кв.м. у спадковому житловому будинку.

Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії Хилько Л.А. від 07.04.2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкового майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_4, виданого 13.05.1994 року Красногвардійським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 237.

ОСОБА_2 проживала у спадковому житловому будинку з моменту реєстрації шлюбу - 13.09.1994 року до 24 березня 2014 року, що підтверджується витягом із будинкової книги по АДРЕСА_1. У 2011 році вона перенесла інсульт судин головного мозку, внаслідок чого в неї була порушена речова функція. На протязі 3-х років стан здоров'я її погіршився, їй стало тяжко обслуговувати себе і свого чоловіка, а тому вона самостійно прийняла рішення змінити місце свого помешкання і переїхати на постійне місце проживання до свого сина в м. Селідове Донецької області. 24 березня 2014 року, коли був живий батько позивачки - ОСОБА_3, приїхав син відповідачки, за її бажанням зняв з реєстрації її місця проживання в спадковому домоволодінні і забрав матір в свою родину. На теперішній час вона мешкає в житловому будинку свого сина в АДРЕСА_2 і за нею доглядають її близькі родичі.

Також дані обставини підтверджуються заявою самої ОСОБА_10, в якій вона зазначила, що раніше проживала у будинку АДРЕСА_1, але у 2014 році вона через свій похилий вік та за станом здоров'я виїхала з м. Дніпропетровська та поселилась у свого сина у м. Селідове, Донецької області, де й проживає до теперішнього часу. На сьогоднішній день наміру проживати в указаній кімнаті будинку та користуватися нею не має.

Таким чином, заповідач - ОСОБА_3 в своєму заповіті зробив заповідальний відказ на користь відповідачки з метою забезпечення її проживання в належному йому житловому будинку після його смерті, тобто встановив сервітут у заповіті щодо нерухомого майна - кімнати 1-3, площею 5,2 кв.м. для задоволення потреб ОСОБА_2 в довічному проживанні в цій кімнаті.

На теперішній час встановлено, що відповідачка за своїм власним розсудом і бажанням відмовилася від користування вказаним житловим сервітутом, не використовує своє право проживання в виділеній їй кімнаті протягом трьох років підряд, а в силу свого похилого віку, хворобливого стану здоров'я та неможливості самостійно себе обслуговувати, вона не може скористатися правом довічного проживання у спадковому домоволодінні.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 328, 401, 402, 403, 406, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1233, 1237, 1238, 1247, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про припинення сервітуту та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на ? частину домоволодіння - задовольнити.

Припинити сервітут, зазначений в заповіті ОСОБА_3, посвідченого 26 серпня 1999 року, державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., за реєстром № 2-1503 щодо надання ОСОБА_2 права довічного проживання в кімнаті 1-3 площею 5,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке в цілому складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 25,2 кв.м., загальною площею 55,6 кв.м., господарчих споруд: гараж Б, літня кухня В,в, убиральня Г, навіси Д,Е, 1-8, І - споруди, мостіння.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська