Справа № 2-164/11 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/895/17 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача Галдецького Я. А.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (скорочено - ПАТ «Брокбізнесбанк») в лютому 2010 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 25 грудня 2007 року договору № 784/07 АБ «Брокбізнесбанк» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 24255,00 доларів США, для придбання транспортного засобу, терміном по 24 грудня 2014 року зі сплатою 12,5% річних. 01.09.2008 року з відповідачем ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якого відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 15%. Станом на 01.02.2010 року за відповідачем ОСОБА_2 існує заборгованість по кредитному договору, яка разом з відсотками та пенею складає, в перерахунку на гривні по курсу НБУ 188527,91 гривень. Також 25 грудня 2007 року на забезпечення виконань зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого відповідач ОСОБА_4, як поручитель і відповідач ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність перед позивачем у випадку невиконання або неналежного виконання боржником кредитних зобов'язань. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Волинська філія АТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 187158 (сто вісімдесят сім тисяч сто п'ятдесят вісім) гривень 38 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4 з підстав, що в ній наведені.

Представник позивача Галдецький Я. А. апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, а стягнути заборгованість з відповідачів слід солідарно по курсу НБУ на день ухвалення рішення.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 784/07 відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 24255,00 доларів США, для придбання транспортного засобу, строком по 24 грудня 2014 року зі сплатою 12,5% річних (а.с. 10-12).

25 грудня 2007 року на забезпечення виконань зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого відповідач ОСОБА_4, як поручитель і відповідач ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність перед банком у випадку невиконання або неналежного виконання боржником кредитних зобов'язань (а.с. 16).

Кошти банком надані позичальнику.

Вказане вище сторонами не оспорюється.

Пунктом 3.1.3 Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом у випадку прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом строком понад 2 (два) місяці (а.с.10).

Банком надано розрахунок заборгованості (а.с. 4) з якого вбачається, що станом на 01.02.2010 року існує заборгованість по кредиту в розмірі 188527,91 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом 18409,01 доларів США (147253,67 грн.), заборгованість за відсотками 262,51 доларів США (2099,82 грн.), заборгованість за прострочення основного боргу 2196,82 доларів США (17572,36 грн.), заборгованість за прострочення відсотків 2343,89 доларів США (18748,78 грн.), пені 2853,28 грн.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує в ній, що вона не давала згоди, як поручитель на збільшення відсоткової ставки по кредиту і таку додаткову угоду не підписувала, а також, що банк звернувся в суд з позовом з пропуском 6-ти місячного строку.

Вказане спростовується матеріалами справи, оскільки з них вбачається, що 14 липня 2009 року та 03 серпня 2009 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звертався до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості, в яких вказано, що у випадку, якщо протягом 30 днів вимога не буде виконана, термін повернення кредиту вважатиметься таким, що настав (а.с. 17, 18). В суд з позовною заявою банк звернувся 02 лютого 2010 року.

Крім того, представником позивача надано в суд апеляційної інстанції копію рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року в цивільній справі № 161/9528/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та припинення договору поруки, яким в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення не оскаржувалось та вступило в законну силу. Тобто судом вже вирішено питання щодо припинення договору поруки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 06 липня 2016 року в справі № 6-1199цс16, то відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язанн не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача в гривнях по курсу НБУ на день ухвалення рішення. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді