Справа № 359/6204/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3481/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 1 31.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

Суддів: Журби С.О.

Сержанюка А.С.

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання права власності за апеляційною скаргою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

Вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки площею 1,3497 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва центру автодорожнього сервісу. На вказаній земельній ділянці без отримання документа, що дає право на здійснення будівельних робіт, він у 2006 році та на підставі проектів, розроблених Київським БМЕУ ДТГО «Південно-західна залізниця» здійснив будівництво будівлі операторської з магазином автозапчастин та будинку для приїжджих.

Пояснив, що 07 липня 2014 року ІДАБК України у Київській області року під час перевірки встановило, що будівельні роботи виконані з відхиленням від затвердженої проектної документації. Внаслідок проведеної перевірки ІДАБК України у Київській області були видані приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07 липня 2014 року та від 12 березня 2015 року та він був притягнений до адміністративної відповідальності.

З метою усунення виявлених відхилень від проектної документації він замовив нові проекти на будівництво будинку для приїжджих та будівлі операторської з магазином автозапчастин. Враховуючи, що відхилення від проекту, які були допущені під час будівництва, самі по собі не являються порушенням Державних будівельних норм, проектна документація у 2014 році виконувалась з урахуванням вже збудованих будівель, їх розмірів, форм і конструктивних рішень.

Впевнений, що будівлі будинку для приїжджих та будівлі операторської з магазином автозапчастин не мають порушень щодо відхилень від проекту.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, встановлено, що самочинне будівництво не порушує права інших осіб.

Тому, просив суд визнати за ним право власності на будинок для приїжджих та будівлю операторської з магазином автозапчастин, які розташовані на вказаній земельній ділянці.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і просив визнати за ним також право власності на будівлю кафе на 25 місць, яка розташована на належній йому земельній ділянці.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок для приїжджих та будівлю операторської з магазином автозапчастин, які розташовані за адресою: автомобільна дорога Південно-східний об'їзд м. Києва 18 км+600 м. зліва на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та будівлю кафе на 25 місць, яка розташована за адресою: Бориспільський район, с. Безуглівка, вул. Трояндова, 5 на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 в межах Великоолександрівської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області з вказаним рішенням не погодився та подав до суду апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Вважав, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими недоведені обставини справи, в результаті чого висновки суду не відповідають обставинам справи, і це призвело до прийняття судом невірного висновку.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджено таке.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1,3497 га з цільовим призначенням для будівництва центру автодорожнього сервісу, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, адміністративні межі Великоолександрівської сільської ради.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 побудував будинок для приїжджих, будівлю операторської з магазином автозапчастин, будівлю кафе на 25 місць.

В подальшому рішеннями виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району вказаним об'єктам нерухомого майна було присвоєно юридичну адресу.

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ІДАБК України у Київській області було встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_3 виконано без документу, що дає право на виконання будівельних робіт та з відхиленням від затвердженої проектної документації .

За наслідками перевірки ІДАБК України у Київській області було видано припис №С-0707/3 від 07 липня 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано ОСОБА_3 до 31 грудня 2014 року усунути порушення містобудівного законодавства.

30 липня 2014 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, передбачене ч.1 ст.188-42 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

12 березня 2015 року ІДАБК України у Київській області видано припис №С-1203/6, яким встановлено, що ОСОБА_3 не виконав вимоги попереднього припису від 07 липня 2014 року, а саме не отримав документи, що дають право на виконання будівельних робіт, шляхом приведення земельної ділянки до попереднього стану або іншим шляхом відповідно до чинного законодавства.

27 березня 2015 року ОСОБА_3 був притягнений до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, передбачене ч.1 ст.188-42 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У 2014 році за замовленням позивача були виготовлені проекти на будівництво будинку для приїжджих, будівлі операторської з магазином автозапчастин та будівлі кафе на 25 місць, що були розроблені ТОВ «Індустріясервісбуд».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, що набрала законної сили у позові Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, а саме щодо знесення за власний рахунок самочинно збудованого об'єкта будівництва «Будівництво автозаправного комплексу і будівлі оператора з магазином автозапчастин центру придорожнього сервісу відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, міськрайонний суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та виходив з того, що самочинно збудовані будинок для приїжджих, будівля операторської з магазином автозапчастин, будівля кафе на 25 місць, розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача, не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Погодитися з даним висновком міськрайонного суду не можна за такого.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року в справі № 6-225цс14 та від 02.12.2015року в справі № 6-1328цс15 які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування судами.

Суд першої інстанції не врахував наведених вище вимог статей 331, 376 ЦК України і висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самовільно збудовані об'єкти нерухомості.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4) ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: С.О. Журба

А.С. Сержанюк