Справа № 305/2163/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Рахівського районного суду від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Рахівська міська рада, Рахівське міське комунальне підприємство «Рахівкомунсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 на підставі договору найму, укладеного нею у листопаді 1978 року, та котра проживала у цьому житлі зі своїм чоловіком ОСОБА_5.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а в житловому приміщенні залишився проживати її чоловік ОСОБА_5, що надав згоду на вселення до квартири ОСОБА_1, яку зареєстровано за цим місцем проживання 11.05.1989.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, а у вказаній квартирі залишилася проживати одноосібно ОСОБА_1, де проживає близько 26 років по теперішній час.

Ще у 2005 році ОСОБА_1 мала намір переоформити на себе договір найму, однак Рахівський міськвиконком їй відмовив та повідомив, що за такою адресою прописані інші громадяни, які були опікунами за мешканцями, з якими було укладено угоду найму. У 2014 році у відповідь на звернення позивачки Рахівський міськвиконком повідомив, що спірне житло перебуває на балансі МКП «Рахівкомунсервіс» і для оформлення договору найму їй необхідно звернутися до цього підприємства.

Вказувала, що їй стало відомо, що у квартирі з 10.02.1993, без її згоди, зареєстрований внук ОСОБА_5 - ОСОБА_3. Оскільки відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, відсутній у такому житлі понад установлені законом строки, посилаючись на норми житлового законодавства просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Рахівського районного суду від 28 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення її позову.

У порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, і в судовому засіданні присутні їх представники.

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі Рахівського міського комунального підприємства «Рахівкомунсервіс» (а.с. 20 т. 1).

Наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 на підставі договору найму, укладеного нею у листопаді 1978 року, та котра проживала у цьому житлі зі своїм чоловіком ОСОБА_5 (а.с. 133-134 т. 1).

У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а в житловому приміщенні залишився проживати її чоловік ОСОБА_5 як член сім"ї наймача.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що була вселена до квартири АДРЕСА_1 зі згоди ОСОБА_5 як члени сім'ї наймача.

Однак щодо цього твердження слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Так, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - із 11.05.1989 (а.с. 8, 9 т. 1), та ОСОБА_3 - з 10.02.1993 (а.с. 33, 122, 128 т. 1).

Померлі наймачі спірної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були бабою та дідом відповідача ОСОБА_3 Рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради народних депутатів від 27.12.1990 було призначено піклувальником ОСОБА_5 його внука ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_4 (а.с. 125, 126 т. 1).

При цьому ОСОБА_3 зареєстрований в списках на приватизаційні папери за адресою АДРЕСА_3 і отримав приватизаційний сертифікат КР № 1204561 20.11.1995 (а.с.131 т. 1).

На обґрунтування позовних вимог, як на доказ набуття права наймача спірної квартири, ОСОБА_1 надала документи, що підтверджують сплату за комунальні послуги, кошторис на ремонт квартири за наслідками пожежі та паводку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав її неналежним позивачем, оскільки вона не є наймачем квартири.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується

Право на звернення з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням мають, зокрема, наймач жилого приміщення, або особи, у разі доведення того, що вони вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача (визнані членами сім'ї інші особи, якщо вони постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство) та набули рівних прав і обов'язків як і наймач.

Позивачем ОСОБА_1, крім обставин реєстрації у спірному приміщенні, сплати за надані комунальні послуги та ремонт кваритири, не надано доказів набуття статусу наймача спірної квартири, чи визнаня її членом сім"ї наймача.

Наймач та члени його сім'ї мають право вселити як тимчасового жильця, так і піднаймача. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Представник позивача, надавши копію рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2017 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту відсутності проживання ОСОБА_3 по місцю його реєстрації, вважав, що цим судовим рішенням встановлено право ОСОБА_1 на звернення до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.2-4 т. 2). Проте такі доводи судова колегія до уваги не бере, оскільки вказане не є обставиною, яка в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, а є лише роз'ясненням можливого способу захисту прав ОСОБА_1

У даній справі ОСОБА_1 не надана доказів, що вона вселилася до наймача як член його сім'ї або що була визнана членом сім"ї наймача як особа, яка вела спільне господарство з ОСОБА_5 Відтак, позивач не довела, що набула права наймача спірної квартири чи рівного з наймачем права користування жилим приміщенням. Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у позові про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - є правильним.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: