Справа № 127/4451/17 Провадження № 22-ц/772/2026/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Ковальчука О.В., Денишенко Т.О.

при секретарі: Ліннік Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Вінницький міський суд Вінницької області до ОСОБА_3 з позовом про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що з 05.08.2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 191364, виданого повторно 09.02.2017 року, однак у 2016 року їхні шлюбні відносини фактично припинилися. 09.03.2004 року у сторін народився син ОСОБА_4, який проживає разом з відповідачкою.

За час шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1. У звязку з тим, що відповідачка не визнає права власності ОСОБА_2 на ? частину даної квартири, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Вимоги мотивувала тим, що шлюб сторони розірвали 28.03.2017 року на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області. В період шлюбу 09.03.2004 року у сторін народився син ОСОБА_4 Позивач не заперечує проти того, що квартира АДРЕСА_3, підлягає розподілу, як придбана в шлюбі але в розмірі 1/3 частки за ОСОБА_5 та 2/3 часток за ОСОБА_3

Такий розподіл мотивований тим, що сімя розпалася за ініціативою позивача ОСОБА_2 Їхній неповнолітній син від цього дуже страждає, він є дуже хворобливою дитиною. Проте батько не допомагає коштами з листопада 2016 року, як залишив сімю, мало спілкується з сином.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6, проте відповідно до довідки Центрального відділу ДВС за № 62083 15.26-25/24 від 04.04.2017 року, аліменти ще не виплачувалися.

Також ОСОБА_3 вказує, що позивач за первісним позовом, пообіцяв, що квартира придбана ними за період шлюбу буде належати їхньому синові. З урахуванням зазначеного, беручи до уваги лікування та утримання проживаючого з нею неповнолітнього сина, відповідачка-позивачка ОСОБА_3 просила суд про збільшення розміру частки власності на спірну квартиру до 2/3 часток, виходячи з ч.3 ст. 70 СК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року вирішено: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Даним рішенням вирішено: розділити майно подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4, житлова площа якої 33.7 кв. м, загальна 58.6 кв. м ; скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2017 року заборону вчиняти любі дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_5 та вирішене питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку як необґрунтоване, незаконне та таке, що підлягає зміні, оскільки судом було порушено норми матеріального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повній мірі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даної справи судом не було в повній мірі дотримано зазначених вимог, з огляду на наступне.

Так, задовольняючи первісний позов повністю, а зустрічний частково, суд виходив зі слідуючого.

З 05.08.2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 191364, виданого повторно 09.02.2017 року, однак у 2016 році їхні шлюбні відносини фактично припинилися, а 28.03.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб було розірвано. 09.03.2004 року у сторін народився син ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачкою.

За час шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнаються обома сторонами і звільняються від доказування в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України.

За вказаних обставин та керуючись нормами ст. 60, 69, 70 СК України, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу за їхніми позовними заявами. Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та правовідносинам, які випливають з цих обставин правовідносинам щодо спільної сумісної власності подружжя. Також судом застосовані необхідні норми Сімейного Кодексу України, а саме: норми глави 8 СК України та правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2333цс15.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі розподілу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з заперечення позивача-відповідача ОСОБА_2 щодо поділу квартири на 1/3 і 2/3 її частки, між сторонами відсутня домовленість про відступ від зазначеної правової норми при розподілі спільного майна подружжя. А оскільки відсутній і шлюбний договір, то суд правомірно задовольнив первісний позов повністю та зустрічний частково.

Доводи відповідачки-позивачки ОСОБА_3 про необхідність збільшення її частки у спільному майні подружжя через те, що з нею проживає неповнолітній син сторін, який хворіє і потребує значного матеріального забезпечення, суд підставно не взяв до уваги, оскільки ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина.

Зі слів ОСОБА_2, він надавав посильну матеріальну допомогу синові до стягнення аліментів, це не спростоване іншою стороною.

З довідки Вінницького обласного клінічного госпіталю ветеранів війни №147 від 13.04.2017 року видно, що виконавчий лист №17155 від 20.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів отримано даною установою лише 27.03.2017 року ( а/с 79).

Згідно довідок цього ж Вінницького обласного клінічного госпіталю ветеранів війни № 57 від 28.04.2017 року та №65 від 26.05.2017 року, з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина за вказаним виконавчим листом за період з січня по квітень місяць включно 2017 року у сумі 7351,75 грн. (а/с 73,80), що спростовує доводи відповідачки-позивачки ОСОБА_3 про те, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання сина та надану нею, з цього приводу, довідку центрального відділу ДВС м. Вінниця 322083 від 04.04.2017 року ( а/с 32).

З огляду на зазначену суму сплачених аліментів; обовязку обох батьків утримувати дитину, відповідно до вимог ст. 180 СК України; прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», дійсно відсутні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при розподілі квартири.

Оскільки, додаткові витрати на дитину можуть бути вирішені за нормами ст. 185 СК України, суд правильно не взяв до уваги докази сторін про їхнє матеріальне становище та стан здоровя дитини.

Апелянт же у своїй апеляційній скарзі переоцінює докази щодо стану здоровя дитини на власний розсуд, тому доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

У даному випадку суд допустив і неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі розподілу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Саме до такого висновку суд дійшов у мотивувальній частині свого рішення, в той час, як у резолютивній частині рішення вирішене питання лише щодо частки ОСОБА_2 визнано за ним право власності на ? частку квартири 40 у будинку 38а по. Вул. Р. Скалецького у м. Вінниця. Що з іншою 1/2 часткою квартири не вказано, хоча зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково і у п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України вказано, зокрема, що у резолютивній частині рішення повинен бути зазначений висновок по суті позовних вимог. Про це говориться і у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009. Крім того, у цьому пункті Постанови вказано, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК .

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити, в силу ст. 309 ЦПК України та його резолютивну частину доповнити реченням такого змісту: «Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири номер 40 у будинку №38-а по вул. Р. Скалецького у м. Вінниця, житловою площею 33,7 кв. м, загальною площею- 58,6 кв.м». В іншій частині рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду реченням такого змісту: «Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири номер 40 у будинку №38а по вул. Р. Скалецького у м. Вінниця, житловою площею 33,7 кв. м, загальною площею- 58,6 кв.м». В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_8