Справа № 401/3450/16-ц; 2/401/138/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2017 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Гармаш Т.І., при секретарі Липко О.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що між позивачем та ТОВ "ОСОБА_2 Україна" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку 04.09.2015 р. Відповідно до договору третій особі було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в розмірі 500000 грн. Окрім цього договором поруки № POR850 від 18.09.2015 року укладеним з поручителем ОСОБА_1 було забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором третьої особи. Згідно з п.1.1 договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем перед банком за виконання ТОВ " ОСОБА_2 Україна" всіх своїх обов'язків зо договором № Б/Н від 04.09.2015 р. У зв'язку з порушенням зобов'язання третьою особою за договором обслуговування кредитних лімітів, станом на 26.10.2016 р. виникла заборгованість. Позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом стягнення з відповідача частини боргу в розмірі 659952,09 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився надав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в повному обсязі та у своїх запереченнях посилається на відсутність договору № Б/Н від 04.09.2015 року, підписаного сторонами цього договору, угоди приєднання до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, підписану сторонами цієї угоди, угоди приєднання до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» умов та правил надання банківських послуг, підписану сторонами цієї угоди.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши доводи представника відповідача, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку.

На підтвердження факту укладання Договору банківського обслуговування № Б/Н від 04.09.2015 року позивачем надана копія заяви ТОВ "ОСОБА_2 Україна" від 04.09.2015 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-21) та витяг з "ОСОБА_3 банку"( а.с. 22-24)

За договором поруки № POR850 від 18.09.2015 року (а. с. 31-32) ОСОБА_1 є поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "ОСОБА_2 Україна" зобов'язань.(а.с. 31-32)

Згідно п.1.1 договору поруки Поручитель, зокрема, поручився за виконання ТОВ "ОСОБА_2 Україна" зобов'язань за угодою приєднання до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та угодою приєднання до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг на суму кредиту в розмірі 10000 грн.

Цим же пунктом передбачено, що у разі якщо під час виконання угоди зобовязння «Боржника», що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобовязань за Угодою в розмірі таких збільшень, Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до пункту 3.2.1.3.2.1 Умов та правил надання банківських послуг Порука дійсна з моменту повідомлення Банком Поручителя/лів про розмір встановленого Клієнтові кредитного ліміту у письмовій формі або через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших) При цьому вважається, що Поручитель з умовами надання кредиту та поруки ознайомлений. (а.с.17)

Згідно довідки про розмірі встановлених кредитних лімітів ТОВ ОСОБА_2 Україна (а.с. 25) встановлені такі кредитні ліміти 21.10.2015 року -140000 грн; 10.11.2015 року 200000 грн.; 09.12.2015 року 500000 грн.

Отже, забезпечення кредитного зобовязання порукою вважається дійсним з моменту повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розмір встановленого кредитного ліміту у будь-який спосіб, передбачений пунктом 3.2.1.3.2.1 Умов.

Докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про встановлення ТОВ «ОСОБА_2 Україна» кредитного ліміту позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», які б підтверджували факт повідомлення відповідача про встановлення такого ліміту, отримання відповідачем такого повідомлення та засвідчували б дату такого повідомлення суду не надано

Судом за клопотанням відповідача була витребувана вказана інформація від позивача, проте на запити суду позивач без поважних причин відповідь не надав. А тому суд вважає недоведеним факт належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про встановлення ТОВ «ОСОБА_2 Україна» кредитного ліміту.

У своїх запереченнях відповідач як поручитель посилається на те, що він не був обізнаний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому визначити обсяг його відповідальності не виявляється можливим.

Щодо форми кредитного договору Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справах № 6-16 цс 15 від 11.03.2015 року та № 6-2320 цс 16 від 22 березня 2017 року висловила правову позицію, яка згідно ч.1 ст. 360-1 ЦПК України повинна враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, де зазначено таке.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до вказаних правових норм встановленню підлягає наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, який саме обсяг зобовязань брав на себе відповідач.

У звязку із цим, як зазначає Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, доводи відповідача про неознайомлення його з Умовами надання кредиту не можна визнати необґрунтованими, а такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

За клопотанням представника відповідача судом неодноразово надсилались запити до позивача про надання доказів у справі, а саме договору № Б/Н від 04.09.2015 року, підписаного сторонами цього договору; угоду приєднання до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, підписану сторонами цієї угоди; угоду приєднання до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» умов та правил надання банківських послуг, підписану сторонами цієї угоди. Проте вказані докази так і не були надані позивачем.

Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-21) та витяг з "ОСОБА_3 банку" ( а.с. (22-24), які були надані представником позивача, суд приходить до висновку, що даний документ разом із заявою не можна вважати договором, оскільки, на відповідних Умовах не міститься жодних вказівок, що саме з ними погодились відповідач та третя особа, при підписанні заяви на отримання кредиту. В даних умовах не визначено, від якої дати вони складені, відсутні підписи чи застереження про те, що третя особа та відповідач як поручитель ознайомлений саме з цими умовами.

Крім цього суду не надано доказів того, що з моменту підписання заяви ТОВ "ОСОБА_2 Україна" про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а саме з 04.09.2015 року вказані Умови та правила надання банківських послуг не зазнавали змін, та що саме з цією редакцією Умов та правил надання банківських послуг був ознайомлений позичальник, підписуючи заяву від 04.09.2015 року, а відповідач - підписуючи договір поруки № POR850 від 18.09.2015 року

З огляду на викладене, при вирішенні питання, щодо порушення відповідачем умов договору, суд позбавлений можливості взяти до уваги Умови та правила надання банківських послуг, які були надані позивачем, оскільки, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач був ознайомлений саме з цими умовами та погодився на отримання кредитних коштів саме на цих умовах, суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та ч. 1 ст.553, ч.ч.1, 2 ст.554, 1054, 1055, 207, 626, 628, 638 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» про стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 04.09.2015 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду : ОСОБА_3

24.07.2017