АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/854/17 Номер провадження 22-ц/786/1955/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив встановити факт, що він постійно проживав із померлим 03 травня 2015 року ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 станом на час відкриття спадщини, тобто на 03 травня 2015 року. Просив визнати за ним в порядку спадкування після померлого 03 травня 2015 року ОСОБА_6С право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2; 1/4 частку квартири АДРЕСА_3; ? частку гаража № 12 по вул. Шилівська, 36-а в м. Полтаві, а також право власності на 1/4 частку вкладів: за депозитним договором SAMDNWFD100 від 17.02.2015 року, рахунок 2059 в сумі 0,15 грн.; за депозитним договором SAMDNWFD700 від 18.02.2015 року рахунок 3786 в сумі 7209,19 грн.; за депозитним договором - SAMDNWFD701 від 18.02.2015 року, рахунок 7514 в сумі 0,30 грн., за картковим рахунком - 777116 від 07.12.2014 року в сумі 743,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 03 травня 2015 року помер його батько, ОСОБА_6 Померлим заповіт складений не був. Його спадкоємцями є він, як син померлого та ОСОБА_2 - дружина померлого. Вказував, що він відноситься до спадкоємців першої черги.

За життя його батько мав нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4 та гараж № 12 в автогаражному колективі «Восход» по вул. Шилівська, 36 А у м. Полтаві, яке належало йому на праві приватної власності.

На момент смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, з ним фактично проживали його дружина ОСОБА_2 та він.

Вказував, що при зверненні позивача до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з тим, що ним пропущений строк для прийняття спадщини.

Вважає, що оскільки він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу ст. 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_5, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.05.2015 року помер батько позивача ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.05.2015 року актовий запис № 624 ( а.с.7).

ОСОБА_4 є сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.1966 року, актовий запис № 69 (а.с. 6).

До складу спадщини після померлого ОСОБА_6 входить квартира АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_4 та гараж № 12 в автогаражному колективі «Восход» по вул. Шилівська, 36 А у м. Полтаві, а також вклади за депозитним договором SAMDNWFD100 від 17.02.2015 року, рахунок 2059 в сумі 0,58 грн.; за депозитним договором SAMDNWFD700 від 18.02.2015 року рахунок 3786 в сумі 28836,74 грн.; за депозитним договором - SAMDNWFD701 від 18.02.2015 року, рахунок 7514 в сумі 1,19 грн., за картковим рахунком - 777116 від 07.12.2014 року, в сумі 2973,80 грн.

Померлим заповіт складений не був.

Позивач як син померлого та відповідач ОСОБА_2 як дружина померлого, в силу положень ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги майна за законом.

ОСОБА_2 вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_4 пропустив 6-ти місячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини без поважної причини, що встановлено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року, яке набрало законної сили.

ОСОБА_4 на момент смерті батька був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що докази, надані позивачем, не дають можливості беззаперечно встановити факт його проживання з батьком, на момент смерті останнього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (6 місяців) він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, доказуванню з боку позивача підлягає саме факт постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, а не факт тимчасового чи періодичного проживання із ним, який не заперечується сторонами по справі.

Прямими доказами, що вказують на постійне проживання ОСОБА_4 з батьком на час його смерті є показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитаних у суді першої інстанції, та акт, підписаний цими ж особами (а.с. 13), що був досліджений місцевим судом. Проте, вказані свідки проживали ІНФОРМАЦІЯ_3 не регулярно. Таким чином, доказування вимог позивача ґрунтується виключно на показаннях подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8

З цих підстав колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду щодо критичної оцінки цих доказів, як таких, що у сукупності та взаємозвязку із іншими доказами по справі, не вказують на обґрунтованість вимог позивача.

Так, зазначені докази суперечать показанням свідка ОСОБА_9 та поясненням відповідача ОСОБА_2, які вказують, що позивач не проживав на постійній основі за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає не обґрунтованими посилання позивача на довідку про склад сімї № 1624 від 30 березня 2016 року, виданою КП ЖЕО №2 (а.с. 4), оскільки у ній наведені відомості станом на дату її видачі. Окрім того, вона не містить посилання на постійне проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на 03 травня 2015 року.

Факт перебування на обліку Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області саме за адресою АДРЕСА_5, не вказує на факт постійного проживання позивача на момент смерті батька за вказаною адресою, оскільки ОСОБА_10 був взятий на пенсійний облік 02 листопада 2007 року (а.с. 14), коли дійсно проживав за вищевказаною адресою, що не заперечується сторонами по справі. При цьому, згідно довідки № НОМЕР_1 «ЖЕО № 2» (а.с. 4), ОСОБА_4 вибув з квартири АДРЕСА_6 до міста ОСОБА_9 з 06 травня 2014 року.

Факт виклику швидкої допомоги на адресу АДРЕСА_7 не вказує на те, що ОСОБА_4 постійно проживав за вказаною адресою. При цьому, виклик швидкої допомоги 14 травня 2015 року відбувся вже після смерті спадкодавця (а.с. 127-129).

Лікування позивача в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева в період з 14 травня 2015 року по 30 травня 2016 року не вказує на те, що станом на 03 травня 2015 року він постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Довідка Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 18 квітня 2016 року (а.с. 65), на яку посилається апелянт, підтверджує лише факт проживання позивача за адресою АДРЕСА_5 станом на день її видачі, а не на 03 травня 2015 року.

Відсутність у власності ОСОБА_4 станом на день смерті батька будь-якого житла, жодним чином не свідчить про його проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не повязує місце проживання особи із правом власності на відповідне житло.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року, оскільки вказаним судовим рішенням не встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_4 з батьком на час смерті останнього. Судове рішення містить виклад позиції позивача щодо заявлених позовних вимог, які не є обставинами, достовірно встановленими судом, та не мають преюдиційного значення.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_11

--//-- ОСОБА_12

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1