Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1224/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

20.07.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Черненка В.В.,

секретар - Бодопрост М.М.

за участі представника відповідача, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання.

В обґрунтування позову зазначала, що з 05 грудня 1992 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання взаємовідносини не склались, мають місце конфлікти, причиною яких є насильство в сім'ї зі сторони чоловіка - побиття та погрози стосовно її життя та здоров'я. Вказане призвело до неможливості та її небажання спільно проживати в подальшому з відповідачем.

Просила суд встановити режим окремого проживання з її чоловіком ОСОБА_3 (а.с.2-3).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року позов задоволено. Встановлено для подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 режим окремого проживання з часу набрання рішенням суду законної сили (а.с.30-32).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, зокрема, що суд не звернув увагу на те, що позивачем не обґрунтовано своє волевиявлення на встановлення сепарації та не доведено необхідність встановлення такого режиму, не доведено, що відсутність встановлення режиму окремого проживання порушує її права та законні інтереси. Встановлений судом режим окремого проживання порушує право відповідача на збереження сім'ї, є втручанням держави в сімейне життя (а.с.34-37).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ст.303 ЦПК України), вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання.

За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно роз'яснень у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,при застосуванні положень статей 119, 120 СК ( 2947-14 )

судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та

розірвання шлюбу мають самостійний характер.

Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і(або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим.

Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен

встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності

сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не

був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 1992 року перебувають у шлюбі. Між подружжям тривалий час існують неприязні відносини.

ОСОБА_3 висловлюючись на адресу дружини ОСОБА_4 грубою лайкою, вчинив психологічне насильство в сім'ї. За даним фактом Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 28 березня 2017 року винесено постанову, якою визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 годин (а.с.16).

На час розгляду справи сторони проживають окремо, позивач вимушена була залишити власне житло через психологічне та фізичне насильство, яке відносно неї вчиняв відповідач. Позивач не бажає певний проміжок часу проживати однією сім'єю з відповідачем через тривалі неприязні відносини між подружжям. ЇЇ небажання спільного проживання з чоловіком обґрунтовано обставинами побутового характеру.

Суд всебічно і повно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення режиму окремого проживання подружжя у зв'язку з неможливістю через психологічне насильство та небажання дружини проживати спільно.

Доводи позивача про необхідність встановлення режиму окремого проживання з підстав небажання та неможливості її проживати спільно з відповідачем є обгрунтованими та такими, що не є формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, та не порушує права подружжя.

Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості.

З урахуванням встановленим судом фактичн их взаємин сторін, встановлення режиму окремого проживання відповідатиме інтересам позивача, яка не бажає проживати спільно з чоловіком.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, є такими, що не ґрунтуються на законі, зокрема на положеннях Конституції України та нормах сімейного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що встановленням режиму окремого проживання подружжя, порушується цілісність сімейного життя сторін, ставиться під загрозу існування сімейного союзу та є втручанням в сімейне життя.

Відповідно до ч.1 ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.

Сепарація не є видом припинення шлюбу, а є юридичним закріпленням права подружжя на особисту свободу.

Рішенням суду першої інстанції права та законні інтереси відповідача не порушуються.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

В.В.Черненко