Справа № 639/2117/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ у натурі домоволодіння, встановлення ідеальних часток, затвердження усного договору , суд -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 та просить суд розділити у натурі у рівних частках між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадкову частину домоволодіння , з якої виділити ОСОБА_2 приміщення 2-2,2-3,2-5, льох «Е» та сарай « Б», а ОСОБА_3 виділити приміщення 1-4,1-7,2-6 житлового будинку А-1,що буде відповідати у рівних частках спадкової частини домоволодіння., встановити ідеальну частку ОСОБА_2 у 31/100 та ідеальну частку ОСОБА_3 у 17/100 , затвердити усний договір між нею та ОСОБА_3 , не посвідчений нотаріально та встановити її права на 69/100 частин домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року , що апеляційний суд не може прийняти додаткове рішення по вимогам , не вирішеним по вимогам у судових засіданнях, були підставою для звернення до суду з вимогами, які не могли бути вирішеними по першій інстанції без розгляду експертизи, без висновків стосовно підстав звернення до суду з такими вимогами, без дослідження наданих доказів порушення прав на вчасний та неупереджений розгляд яких є скасування двома рішеннями Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року та від 12 березня 2014 року відмов у розгляді експертизи, суперечливість цих рішень у частині встановлення правового статусу ОСОБА_3 та відсутність рішення, прийнятого по її вимогам про захист її майнових та конституційних прав. Те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження по касаційній скарзі на ухвалу апеляційного суду від 02 березня 2017 року, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі,є підставою для доповнення заявлених вимог обставинами, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі, є підставою для доповнення заявлених вимог обставинами, які змушують вшосте заявляти ті самі вимоги та доповнювати їх вимогами про повернення прав на майно, права на яке не може отримати відповідач, права на яке ОСОБА_3 не припинилися згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України. Потреба у проведенні експертизи виникла після скасування на вимогу спадкодавця відповідача рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 1988 року існуючого розподілу , тому згідно з правами встановленими цим рішенням, суд мав розділити у натурі у рівних долях спадкову частину домоволодіння, змінити ідеальні частки згідно ст. 357 ЦК України та припинити її спільну часткову власність з ОСОБА_3. Відмова експертом у розподілі їх часток у натурі була підставою для заяви про засвідчення договору,не засвідченого нотаріально, а порушення ст. 357 ЦК України була підставою для вимог про захист майнових прав. Невизнання судом існування у ОСОБА_3 прав ,що виникли згідно договору дарування, необхідних для засвідчення договору , не засвідченого нотаріально, було підставою для вимог про захист невизнаних прав. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року було скасовано відмову у розгляді експертизи , у затвердженні мирової угоди та встановлення порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 10 ЦПК України, у відповідності з чим рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року , яким рішення по експертизі прийнято на підставі нібито відсутності коштів у позивачів на проведення нової експертизи,є доказом , що апеляційним судом не було досліджено , що для проведення нової експертизи не було підстав , оскільки суд не прийняв рішення по проведеній , не було досліджено порушення судом норм процесуального права , яке призвело до затягування розгляду. Доказом , що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року не розглядалися вимоги, підставою для яких була зміна прав на домоволодіння рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 1988 року не було досліджено позов , задоволений цим рішенням, у частині посилання на неможливість прийняття спадщини ОСОБА_5 згідно існуючого розподілу, є прийняття розподілу , скасованого рішенням від 10 лютого 1988 року на підставі його невизнання первісним відповідачем ОСОБА_4 , спадкодавцем ОСОБА_2. Розподіл їх спільної часткової власності по ідеальним часткам без розподілу у натурі є доказом неподільності їх часток , яка була підставою для заяви про затвердження договору , не засвідченого нотаріально, тому висновки рішення Апеляційного суду від 12 березня 2014 року , що нібито питання припинення їх спільної часткової власності вони мають вирішувати у позасудовому порядку або зверненням до суду з вимогами , у яких ОСОБА_3 має бути відповідачем , є доказом , що апеляційним судом не були досліджені висновки рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року, не були дослідженні права ОСОБА_3 , що виникли згідно договору дарування, не було досліджено , що ними заявлено про затвердження усного договору , не засвідченого нотаріально, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 334 ЦК України. Доказом ,що рішенням Апеляційного суду харківської області від 12 березня 2014 року не розглядалися вимоги про залишення без встановленого розміру компенсації згідно загальновідомої інфляції та за відсутністю відповідача, не було вирішено справу згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, є встановлення компенсації від відповідача. У таблиці №1 експертизи на аркуші 5 зазначено, що до спадкової частини домоволодіння , яка підлягає розподілу у рівних долях по 18/100 часток між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , входив житловий будинок А-1, сарай Б, льох Е, льох Ж та огорожа №1, у таблиці №3 на арк.. 6 розподілено житловий будинок А-1, встановлено перебільшення частки ОСОБА_4 на 5056, 50 грн. , але замість додання до цього перебільшення ? вартості льоху Е та сараю Б , права на які встановлені за відповідачем, це перебільшення було зменшено на підставі віднесення до спадкової частини вартості льоху Ж, тому розмір компенсації , встановлений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року , є доказом , що цим рішенням не розглядалися вимоги про захист майнових прав ст. 357 України. Залишення без розгляду по суті цих вимог та відсутність висновків суду щодо наданих до них доказів позбавляли можливості оскаржити порушення майнових прав у межах цих вимог та згідно доказів , не зазначення яких призводило до відмов у касаційнім розгляді згідно ст. 335 ЦПК України, що змусило звернутися до суду з вимогами про повернення розподілу домоволодіння згідно прав на нього , встановлених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 1988 року , які звільнені від доказування загальновідомою ч. 2 ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласників , який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання ,згідно з якою права ОСОБА_3 , встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 1988 року, не припинилися. Відповідач ніколи не проживав у домоволодінні, не вступив у фактичне володіння спадщиною ОСОБА_4, первісного відповідача, який не вступив у фактичне володіння спадщиною ОСОБА_5. відключення від газопостачання частин домоволодіння на підставі залишення газового обладнання без догляду та заборгованості 3 33368 грн. 47 коп. завдає їй значну майнову шкоду витратами на додаткове опалення, оскільки тонкі міжкімнатні стіни не утримують тепло , що змушує знову звертатися до суду з вимогами про розподіл домоволодіння згідно прав встановлених рішенням від 10 лютого 1988 року, які не припинили за несплатою відповідачем компенсації, згоду на отримання якої не було надано, про вирішення питання припинення спільної часткової власності між нею та ОСОБА_3 згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України , оскільки тільки вона з сімєю дочки вже багато років проживають у домоволодіння,тільки вона витрачає кошти ,сили та час для непридатного для проживання , руйнування , якої загрожує і іншій частині домоволодіння, позбавляє можливості відновити помешкання 2-6, права на яке було втрачено спадкодавцем відповідачів у результаті задоволення його позову, який звільняю від доказування, що існуючий розподіл було скасовано. Доказом , що при розподілі у рівних долях спадкової частини домоволодіння експерт мав встановити права ОСОБА_3 на помешкання 2-6,є встановлення її прав на 9,2 кв. м. цього приміщення без врахування ,що до спадкової частини входить льох У та сарай Б, виділені відповідачу , ? вартості яких дорівнює вартості 5,4 кв.м. не мав права включати до спадкової частки ОСОБА_3 вартість льоху Ж, який був збудований після розподілу спадкової частини домоволодіння по ? або 18/100 ідеальних частках. Віднесення льоху Ж до спадкової частини та встановлення прав ОСОБА_3 на цей льох вплинуло на розрахунки компенсації , яка була збільшена на підставі встановлення прав відповідача на льох Е та сарай Б, які входять у спадкову частину домоволодіння, де зменшення якої призвело до додання до спадкової частки ОСОБА_3 вартості льоху Ж, тому доказом порушення експертом ст. 357 ЦК України є технічні паспорти домоволодіння.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги,просила такі задовольнити та надала пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , шляхом розміщення оголошення про розгляд вищевказаної цивільної справи на Офіційному сайті Жовтневого районного суду м. Харкова.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася , надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю.

Суд, вислухав пояснення позивача , дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Судовим рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12.03.2014 року встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння №4 по вул.. Електрічній в м. Харкові . За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2003 року , за ОСОБА_2 право власності на 39/100 часин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Білогірською ДНК АР Крим;18/100 частин не зареєстровано на імя ОСОБА_3 після перерозподілу ідеальних часток.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, перерозподіл ідеальних часток задоволено частково. У спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на їх ідеальні частки відповідно 43/100 та 18/100 у праві власності на домоволодіння № 4 по вул. Електричній в м. Харкові виділити в натурі у житловому будинку літ А-1 приміщення І площею 4,8 кв.м., приміщення 1-1 площею 12,9 кв.м., приміщення 1-2 площею 3 кв.м., приміщення 1-3 площею 1,1 кв.м., приміщення 1-4 площею 6,3 кв.м., приміщення 1-5 площею 15,7 кв.м., приміщення 1-6 площею 7,1 кв.м., приміщення 1-7 площею 9 кв.м.; надвірні будівлі сарай літ."3", гараж літ."В", ґанок літ."а2", навіс літ."в1", альтанку літ."И", ворота №5, льох літ."Ж", частину огорожі №1, а всього будівель, приміщень та споруд на загальну суму 86 163 грн., що в ідеальній долі становить загалом 65/100 частини домоволодіння, з яких 52/100 ідеальна частка ОСОБА_1 , а 13/100 ідеальна частка ОСОБА_3. У власність ОСОБА_2 на його ідеальну частку 39/100 у праві власності на домоволодіння № 4 по вул. Електричній в м. Харкові виділити в натурі у житловому будинку літ А-1 приміщення ІІ площею 3,6 кв.м., приміщення 2-1 площею 12 кв.м., приміщення 2-2 площею 5,2 кв.м., приміщення 2-3 площею 6,4 кв.м., приміщення 2-4 площею 4,8 кв.м., приміщення 2-5 площею 7,2 кв.м., приміщення 2-6 площею 14,6 кв.м.; надвірні будівлі сарай літ. Г, вбиральню літ."К", ворота № 4, льох літ."Е", частину огорожі №1, а всього будівель, приміщень та споруд на загальну суму 46 782 грн., що в ідеальній долі буде становити 35/100 частини домоволодіння. У зв'язку з виділом у натурі часток із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, перерозподілено частки у праві власності на домоволодіння № 4 по вул. Електричній в м. Харкові визнано за ОСОБА_1 ідеальну частку 52/100 частин замість раніше належних їй 43/100, за ОСОБА_3 - 13/100 частин замість раніше належної їй 18/100, ОСОБА_2 - 35/100 частин замість раніше належних йому 39/100. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову компенсацію 3056 грн.. Зазначеним рішенням були встановлені частки співвласників після перерозподілу ідеальних часток.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року набрало законної сили 12 березня 2014 року .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачем ОСОБА_1 зареєструвала нерухоме майно у вигляді 52/100 часток домоволодіння №4 по вулю Електричній в м. Харкові на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо: набрали законної сили рішення або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з позову ОСОБА_1, позов про поділ майна в натурі /домоволодіння №4 по вул. Електричній в м. Харкові/ предявлено до співвласника ОСОБА_2, співвласника ОСОБА_3 залучено в якості третьої особи.

Таким чином, сторони за позовом , який подано ОСОБА_1 у квітні 2017 року та розглядається , не ті , які були при розгляді цивільної справи за її ж позовом з того самого предмета і з тих самих підстав ,по яким 12 березня 2014 року ухвалено рішення, що не дозволило суду вирішити питання про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 п. 2 ст. 205 ЦПК України.

Оскільки вищезазначеним рішенням від 12 березня 2014 року вирішено питання про поділ в натурі домоволодіння №4 по вул.. Електричній між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а звернення ОСОБА_1 з зазначеним позовом до суду було викликано незгодою з тим розподілом , який був прийнятий судом ,то позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та пояснень наданих у судовому засіданні , нею фактично оскаржується рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року.

Порядок перегляду судових рішень передбачено розділом V ЦПК України /перегляд судових рішень/.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 при предявлені до розгляду зазначеного позову обрано не той спосіб захисту , який передбачений чинним законодавством України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про затвердження усного договору між нею та ОСОБА_3 , не посвідчений нотаріально, та встановлення за нею право на 69/100 частин домоволодіння /52/100 +17/100 частини/з посиланням на вимоги ч. 3 ст. 334 ЦК України , то такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними позовними вимогами, ОСОБА_1 фактично просить припинити право власності ОСОБА_3 на частину спірного домоволодіння, яка належить їй на праві власності, посилаючись на те, що між нею та останньою спору щодо переходу права власності немає. А тому зазначені правовідносини можуть бути врегульовані в позасудовому порядку.

Частина 3 ст. 334 ЦК Україна, на яку посилається ОСОБА_1 , не стосується тих правовідносин , які виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

При наявності такого спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3. У даному позові ОСОБА_7 залучена до участі у справі як третя особа.

Вищевказане зазначалося також у рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року.

Аналізуючи вищенаведене , суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і в цій частині.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.