Справа № 569/8621/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Кучиної Н.Г.

секретар Мельничук В.Л.

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв»язку із проживанням в сім»ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов"язків перебуває малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню дитини, не має виховного впливу, не приділяє належної уваги навчанню сина, а тому наявні усі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина. Окрім того, просять стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, не піклується про нього.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що дійсно був період, коли ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями, на даний час вона повністю змінила свою поведінку, бажає піклуватись про сина, постійно навідує його. Просили не позбавляти ОСОБА_2батьківських прав відносно сина, оскільки вона бажає виховувати його, спілкуватися та іншим чином брати участь у його вихованні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір»ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .Відомості про батька дитини записані на підставі статті 135 СК України

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1, що підтверджується актами обстеження матеріально- побутових умов.

Як слідує з пояснень сторін та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01 червня 2017 року з березня 2017 року в службі у справах дітей на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв»язку із проживанням в сім»ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов»язків, перебуває малолітній ОСОБА_4. У період з 11 по 18 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебувала на лікуванні у Комунальному закладі «Центр психічного здоров»я населення». З 14 квітня 2017 року малолітній ОСОБА_4, у зв2язку з тим, що залишився без батьківського піклування, тимчасово влаштований у сім»ю тітки ОСОБА_6Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та Рівненським міським центром соціальних служб для сім»ї неодноразово із ОСОБА_2 проводились профілактичні бесіди щодо належного виконанню нею батьківських обов»язків. Коміся з питань захисту прав дитини, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, стосовно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає приймати участь у вихованні свого сина ОСОБА_4, належно виконувати батьківські обов'язки, заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що проживають разом із ОСОБА_2 в одному будинку, ОСОБА_2 більше місяця вже не вживає спиртні напої, працевлаштувалась, зробила дома ремонт, постійно відвідує сина в інтернаті.

Допитана свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає ОСОБА_2, оскільки є першою вчителькою ОСОБА_4. Підтвердила, що був певний період, коли остання зловживала спиртними напоями, однак, зараз змінилась, стала охайно виглядати. Пояснила суду, що ОСОБА_4 завжди був охайно одягнутий і в нього були кишенькові гроші на харчування, ОСОБА_4 дуже любить маму.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює у Рівненському міському центрі соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді. ОСОБА_2 знаходиться у них на обліку з 15 березня 2017 року. На даний час поведінка ОСОБА_2 змінилась, в неї змінились матеріально- побутові умови, зробила ремонт в квартирі, останнім часом не вживає спиртні напої та запевняє, що бажає виховувати сина.

З поданих до суду характеристик ОСОБА_2 вбачається, що остання працевлашувалась за цивільно- правовим договором, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

На переконання суду, зазначене свідчить про те, що відповідач певною мірою змінила своє ставлення до дитини та проявляє бажання та намагання брати участь у її вихованні.

Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення його батьківських прав щодо дочки може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав»(далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінив своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні свого сина, що об'єктивно підтверджується її діями.

За таких обставин суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

При вирішенні спору суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 01 червня 2017 року № 08-928 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, враховуючи, що поведінка матері змінилась.

Оцінюючи досліджені по справі докази у їх сукупності, суд вважає необхідним та доцільним відмовити у задоволенні позову і, разом з тим, попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Враховуючи, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підлягають до задоволення, то й вимоги про стягнення аліментів є безпідставними.

Керуючись статтями 164-166, 180-184,191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов'язків вона може бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г.Кучина