Справа № 761/4928/17
Провадження № 2/761/3752/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договорами позики у розмірі 99 415,50 грн. та судовий збір у розмірі 994,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25.06.2011 року по 17.02.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого подружжям було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що з метою придбання вищевказаної квартири ним було прийнято рішення продати належну йому на праві особистої приватної власності кімнату АДРЕСА_4, у зв'язку з чим 01.11.2013 року з гр. ОСОБА_3 було укладено попередній договір або договір завдатку про продаж даної кімнати за 192 000,00 грн. з датою призначення укладення договору купівлі-продажу на 23.12.2013 року.

Разом з тим, оскільки на момент покупки цієї кімнати у покупця ОСОБА_3 виникли грошові складнощі, а спільних грошей на покупку квартири по АДРЕСА_1 в подружжя не вистачало, позивач був змушений під гарантії продажу своєї кімнати особисто позичити в ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 25 000,00 доларів США.

При цьому, позивач вказує, що за вищенаведеними боргами, окрім суми в розмірі 15986,00 грн., він розрахувався власними коштами у розмірі 183 845,00 грн., які отримав після продажу в січні 2014 року свої кімнати АДРЕСА_4 .

На підставі зазначеного, позивач вважає, що у нього та відповідачки, окрім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок позичених грошових коштів квартиру, також виникло і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

За вказаних обставин, позивач, посилаючись на положення ст. 65 Сімейного кодексу України, а також правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 01.07.2015 року у справі 6-612цс15 та в постанові від 14.09.2016 року у справі №6-539цс16, просить позов задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка та її представник проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2011 року по 17.02.2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27.04.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено: в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1; в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Також, вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на 25/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, в обґрунтування стягнення з відповідачки на його користь суми боргу за договорами позики у розмірі 99 415,50 грн., стверджує, що у нього та відповідачки, окрім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок позичених грошових коштів квартиру, також виникло і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Разом з тим, для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалися погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договором позики.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі №6-539цс16.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог до відповідачки, позивач посилався до на те, що оскільки спільних грошей на покупку квартири по АДРЕСА_1 в подружжя не вистачало, він був змушений під гарантії продажу своєї кімнати особисто позичити в ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 25 000,00 доларів США, які в подальшому, окрім суми в розмірі 15986,00 грн., повернув позикодавцям за рахунок коштів, отриманих після продажу в січні 2014 року своєї кімнати АДРЕСА_4.

Водночас, як вже зазначалось вище, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27.04.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на 25/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 було відмовлено.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження придбання спірної квартири за особисті кошти, які не були спільними коштами подружжя.

В свою чергу, як передбачено ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, отже всі докази та доводи на які посилається позивач були досліджені та оцінені судами при вирішенні спору між сторонами з приводу поділу майна подружжя, а тому обставини щодо існування у сторін власних коштів та майна, не потребують доказуванню у даній справі, а тому суд відмовляє у задоволенні даного позову за недоведеністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 66, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом, або після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: