АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/680/17
Провадження № 22-ц/792/1429/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за заявою Волочиської міської обєднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради, заінтересована особа Волочиська районна державна адміністрація, про визнання спадщини відумерлою з апеляційною скаргою Волочиської міської обєднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року,

встановила:

В травні 2017 року Волочиська міська обєднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради (далі територіальна громада), звернулася із завою про визнання спадщини відумерлою після смерті 02.04.1997 року ОСОБА_1

На обґрунтування заяви територіальна громада зазначила, що після смерті ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в розмірі 2,90 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ХМ №0193599.

Спадкоємців майна померлого не виявлено, земельна частка фактично використовується юридичною особою без належних правових підстав, в звязку з чим громада зазнає збитків.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року у задоволенні заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі територіальна громада просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянт зазначив, що судом не враховано вимоги абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які набрали чинності 01.01.2004 року, ст. 1277 ЦК України, ст. 560 ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Крім того, суд в ухвалі від 16.05.2017 року про залишення заяви без руху наперед частково обґрунтував свою правову позицію щодо предмету заяви, висловив таким чином наперед свою думку про безпідставність вимог заяви, що свідчить про розгляд справи некомпетентним судом, оскільки в такому випадку усьому складу суду слід було заявити самовідвід в порядку п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України.

Учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав належну оцінку доказам, в результаті чого прийшов до законного висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за життя отримав право на земельну частку (пай) в розмірі 2,90 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ХМ №0193599.

2 квітня 1997 року ОСОБА_2 помер в с. Іванівці Волочиського району Хмельницької області. Після його смерті спадкова справа заведена не була.

Відмовляючи у задоволенні позову суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, враховуючи вимоги діючих на час виникнення спірних правовідносин норм ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Заяви про визнання спадщини відумерлою розглядаються в порядку гл. 9 розділу 2 ЦПК України.

Згідно з п. 1 розяснень постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщин до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовуються лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України з 1 січня 2004 року (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_1 спадщину ніхто не прийняв.

Оскільки нормами діючого на час відкриття спадщини ЦК Української РСР не було передбачено можливості набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщини відумерлою, висновки суду про необґрунтованість доводів заявника слід визнати правильними.

Посилання апелянта на те, що справа розглянута неповноважним складом суду є безпідставними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

В порядку ст. 11-1 ЦПК України, шляхом автоматизованого розподілу, справа була розподілена судді Волочиського районного суду Павлюк А.С.

Цим же складом суду справа була розглянута по суті і ухвалено оскаржуване рішення 20.06.2017 року.

Справа не містить обєктивних даних щодо розгляду справи неповноважним судом.

Та обставина, що судом в ухвалі від 16.05.2017 року про залишення заяви без руху було частково наведено правову позицію щодо вирішення зазначеного в заяві територіальної громади питання, чим порушено вимоги процесуального закону, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це порушення не вплинуло на правильність висновків суду (ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України).

В разі наявності підстав для відводу, передбачених ст.ст. 20, 21 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право заявити відвід судді.

Оскільки в даному випадку суддя не заявив самовідвід в порядку ч. 1 ст. 23 ЦПК України, а апелянт не скористався своїм правом на заявлення відводу, тому твердження територіальної громади про розгляд справи неповноважним складом суду є необґрунтованим.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Волочиської міської обєднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 39