Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/2977/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/1694/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, преміальних, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим у подальшому вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод», починаючи з 01.02.2005 року. На вказаному підприємстві займав посаду монтажника технологічного устаткування та пов'язаного з ним конструкцій. Позивач зазначав, що середній розмір його заробітної плати за останні шість місяців складав 1 133 грн. на місяць.

Відповідач, починаючи з вересня 2014 року по теперішній час має заборгованість по заробітній платі, яка складає 14 768,74 грн. Надати суду остаточну довідку про нараховану, але невиплачену позивачу заробітну плату, ОСОБА_3 не має змоги, у звязку з відмовою підприємства надати йому вказану інформацію.

Позивач вважає, що згідно норм чинного законодавства України, його розрахунків та фактичних обставин, він має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати у розмірі 20 238,44 грн. та компенсацію збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 603,89 грн.

ОСОБА_3 зазначав, що його заробітна плата за листопад 2015 року складає 886,54 грн., за грудень 2015 року 1 011,54 грн., тому розмір середньоденної заробітної плати становить 886,54 + 1 011,54 / (21+23) = 43,14 грн.

Період затримки: 09.14 року - 12.14 року складає 122 дні; кількість днів у 2015 році - 365 днів, за 2016 рік кількість днів становить 362 дня, що разом складає 849 днів. Період затримки розрахунку при звільненні складає з вересня місяця 2014 року по 27.12.2016 року, що у днях становить 849 днів.

Тому, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день уточнення позовних вимог складає: 43,14 грн. * 849 днів = 36 625,86 грн.

Заробітна плата, яку позивач отримував на підприємстві, є єдиним його заробітком, тому, враховуючи тривале порушення його права, він був змушений періодично знімати грошові кошти з кредитної картки та шукати додаткові доходи. Втрата нормальних життєвих зв'язків призвела до додаткових зусиль для організації життя (взяття споживчого кредиту в банку, пошук додаткових нічних підробітків), у зв'язку з чим позивачу була також спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 20 238,44 грн., преміальні 19 490,30 грн., компенсацію збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 603,89 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 36 625,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього 86 958,49 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 20 238,44 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 3 951,19 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 039,56 грн., моральну шкоду в сумі 1 000 грн., а всього - 38 229,19 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 102,40 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» в дохід держави судовий збір у сумі 1 102,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення заборгованості із заробітної плати до 16 604,46 грн., суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 10 496,83 грн.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як зазначалося вище, згідно апеляційної скарги ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» рішення суду оскаржується лише в частині визначення судом суми стягнення заборгованості із заробітної плати та суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині відповідач рішення суду не оскаржує.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач працював у ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» на посаді монтажника технологічного обладнання і пов'язаних з ним конструкцій в період з 01.02.2005 року по 18.01.2016 року.

Відповідно до наказу № 01 від 18.01.2016 року позивача звільнено з посади 18.01.2016 року за згодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КзПП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В судовому засіданні встановлено, що остаточний розрахунок із заборгованості по заробітній плати, передбачений ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача з ним не проведений і заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 20 238,44 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» від 02.12.2016 року.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 20 238,44 грн. відповідно до наданої ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» довідки від 02.12.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При ухваленні рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд підставно погодився з розрахунком середнього заробітку, який було надано представником відповідача. Вказаний розрахунок виконаний відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами, період нарахування визначений вірно, починаючи з дати звільнення з 18.01.2016 року. Також суд правильно врахував ту обставину, що на час ухвалення рішення остаточний розрахунок з позивачем здійснений не був, тому дійшов вірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток, починаючи з дати звільнення позивача по день ухвалення судового рішення, тобто по 31.01.2017 року, і в такому разі середній заробіток складає - 13 039,56 грн. (49,96 грн. середньоденний заробіток х 261 кількість робочих днів з 19.01.2016 року по 31.01.2017 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно надлишково стягнута сума заборгованості із заробітної плати в розмірі 3 633,98 грн. у звязку з тим, що певна сума заборгованості була виплачена позивачу, належними доказами не підтверджені. Більш того, вказані твердження відповідача спростовуються наданими позивачем розрахунковими листками.

Посилання у скарзі на те, що судом помилково визначені та стягнуті суми заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у складі цих сум є податки та збори, які повинні бути утримані та сплачені відповідачем, не є підставою для скасування рішення суду.

Справляння і сплата податків та зборів з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд правильно визначив вищевказані суму без утримання податків та зборів, проте не зазначив це в резолютивній частині рішення. Але, за ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Питання щодо вирахування та утримання зі стягнутих сум передбачених законом податків і зборів відноситься до компетенції податкового агента. Порядок утримання податків та інших обов'язкових платежів передбачений спеціальним законодавством, зокрема щодо оподаткування доходів фізичних осіб - Податковим кодексом України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» у задоволенні їх апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, відповідач не має права на компенсацію судових витрат, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» відхилити.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: