УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 11 травня 2009 року між ним та ОСОБА_3, згідно з яким остання продала, а він придбав належний їй будинок АДРЕСА_1. Зазначив, що він розрахувався з відповідачем, але договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, що позбавляє його оформити право власності на своє ім'я на вказаний будинок.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2, укладений 11 травня 2009року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнано право власності за ОСОБА_2 на вказаний будинок.

Рішеннямапеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог.

При цьому суд правильно керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Посилаючись на вищевказані норми матеріального права, а також установивши, що договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що цей договір не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо обставин укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, який сторонами підписано і досягнуто згоди з його істотних умов, а також посилання на отримання відповідачем грошових коштів за цим договором, зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду по суті вирішеного спору, проте ці доводи були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду по суті вирішеного позову, який їх обґрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду, яке є достатньо повним та обґрунтованим.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2у у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак