Провадження № 22-ц/780/2315/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 46 18.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Суханової Є.М., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дослідне господарство ім. 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», Білоцерківської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним державного акту, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою реалізації своїх законних прав на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, вона подала до Держгеокадастру у Київській області відповідну заяву та просила про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, додавши необхідні документи.

26 травня 2016 року, листом П-17070/0-8013/6-16 Головним управлінням Держгеокадастру у Київської області їй була надана відповідь, в якій зазначалося, що бажана до відведення земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Дослідного господарства ім. 9 січня ІЦБ УААН, згідно державного акту на право постійного користування, серії ІІ-КВ 002628.

Позивачем було зясовано, що юридичної особи з назвою Дослідне господарство ім. 9 січня ІЦБ УААН в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань немає; що не виготовлявся та не затверджувався проект відведення земельної ділянки для акту на право постійного користування, серії ІІ-КВ № 002628, технічна документація для державного акту на право постійного користування, серії ІІ-КВ № 002628 не розроблялася, а також не виготовлявся та не затверджувався проект відведення земельної ділянки для акту на право постійного користування, серії ІІ-КВ № 002628. Крім того, позивач зазначила, що у відповідача відсутні межові знаки щодо спірної земельної ділянки, оскільки вони йому не передавалися.

Позивач вказує, що Дослідне господарство ім. 9 січня Інституту цукрових буряків УААН у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутнє, а отже вказане підприємство припинило свою діяльність. В той же час, у реєстрі присутнє підприємство з схожою назвою ОСОБА_3 підприємство «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», яке і використовує земельну ділянку, площею 1289,3 га, на підставі державного акту на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28.01.2005 року.

Позивач вказує, що за змістом ст. 92 та 141 Земельного кодексу України вбачається, що у разі припинення (злиття, приєднання, поділу, перетворення, ліквідації) діяльності державних підприємств чи комунальних підприємств, установ та організацій, їх право постійного користування земельною ділянкою припиняється і в порядку правонаступництва автоматично не переходить.

На думку позивача, викладене свідчить, що ДП «ДГ імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» незаконно використовує земельну ділянку, площею 1289,3 га. на підставі державного акту на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628.

Крім того, при складанні вказаного державного акту був відсутній проект відведення земельної ділянки, а також не розроблялася технічна документація.

Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд визнати недійсним ОСОБА_3 акт на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628, що виданий Дослідному господарству ім. 9 Січня Інституту цукрових буряків УААН с. Озерна, вул. Липки, 6, Білоцерківською районною державною адміністрацією і зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28.01.2005 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов було задоволено та ухвалено визнати недійсним ОСОБА_3 акт на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628, що виданий Дослідному господарству ім.9 Січня Інституту цукрових буряків УААН с. Озерна, вул. Липки, 6, Білоцерківською районною державною адміністрацією і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28.01.2005 року.

Стягнути солідарно з Державного підприємства «Дослідного господарства імені 9 Січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» та Білоцерківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові у повному обсязі, мотивуючи тим, що судом при ухваленні судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права; через неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналіз тексту рішення суду свідчить про те, що воно не відповідає вимогам вищезазначених норм ЦПК України, оскільки в ньому немає відомостей щодо встановлених судом дійсних фактів із наведенням доказів, якими вони підтверджуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право звернення до суду з таким позовом і позовні вимоги підтверджуються доказами, наданими позивачем, та дослідженими у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та у встановленому ЦПК України порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду із позовом про визнання не дійсним державного акту, зазначивши відповідачами ОСОБА_3 підприємство «Дослідне господарство ім. 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» та Білоцерківську районну державну адміністрацію та просила визнати недійсним ОСОБА_3 акт на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628, що виданий Дослідному господарству ім.9 Січня Інституту цукрових буряків УААН с. Озерна, вул. Липки, 6, Білоцерківською районною державною адміністрацією і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28.01.2005 року.

Аналіз позовних вимог ( в суді першої інстанції позивач та його представник не брали участі у судових засіданнях при розгляді цієї справи) дозволяє колегії судді зробити висновок про те, що позивач звернулась до суду на захист свого права як громадянина України відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України на безоплатну передачу їй земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області. З метою реалізації свого права вона 25 травня 2016 року звернулась до Держгеокадастру у Київській області, але земельну ділянку їй виділено не було, а тому вона звернулась із зазначеним вище позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, послався на порушення відповідачами прав ОСОБА_2, визнав недійсним ОСОБА_3 акт на право постійного користування землею, серії ІІ-КВ № 002628, що виданий Дослідному господарству ім.9 Січня Інституту цукрових буряків УААН, та у такий спосіб, на думку суду першої інстанції, було судом відновлене порушене право позивача.

Перевіривши матеріали справи, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволено безпідставно.

У своєму судовому рішенні судом першої інстанції не зазначено у який спосіб і коли було порушено відповідачами право позивача на отримання земельної ділянки, а також не зазначено у який спосіб судове рішення про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, реалізує право позивача на отримання 2 гектарів землі із земель, які перебувають тривалий період часу у користуванні державного підприємства.

Колегія суддів також дійшла висновку, що відповідачами не було порушено право позивача на звернення у встановленому законом порядку до компетентних державних органів для вирішення питання щодо безоплатної передачі позивачу земельної ділянки із земель державної власності.

Закон передбачає, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, звернувшись до суду із позовом. Але ОСОБА_2 не надала доказів порушення відповідачами її законних прав, у тому числі доказів її права на земельну ділянку площею 2,0 га саме із земель, які перебувають у користуванні державного підприємства.

Суд першої інстанції не перевірив наявність у позивача прав, на захист яких вона звернулась до суду із позовом.

Колегія суддів також вважає, що задоволення позову про визнання недійсним державного акту на право користування землею, виконання цього судового рішення не відновлює порушеного права особи, яка ще не набула цього права на земельну ділянку.

При цьому ОСОБА_2 у позовній заяві не зазначала, що вона позбавлена відповідачами або іншими особами права на безоплатне отримання 2 га землі із земель державної або комунальної власності на території Білоцерківського району Київської області або на іншій території України у порядку, визначеному діючим законодавством, яке регулює ці правовідносини.

Відповідно до частини 3 статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, оскільки апеляційним судом встановлено наявність підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Суханова Є.М.

ОСОБА_4