Провадження № 2/522/2409/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.12.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за яким просила стягнути на її користь відшкодування майнової шкоди на суму 4 016, 00 грн. та моральної шкоди на суму 50 000 грн., стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог відзначила, що 20.10.2016 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 14.08.2016 року о 09 годині 40 хвилин він, перебуваючи за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, гучно висловлювався нецензурною лайкою, зламав ручку дверей та пошкодив дверний глазок квартири № 60. З огляду на що, на думку позивача, відповідачем було завдано їй майнову шкоду унаслідок пошкодження належного їй майна, на загальну суму 4016, 00 грн.. Саме так суму було витрачено на проведення ремонтних робіт та заміну зіпсованого майна, а саме заміна дверної ручки, заміна глазку, заміна дверного замка, ремонт та окраска дверного відкосу, що підтверджує ОСОБА_3 № 016588 від 19.08.2016 року, ОСОБА_3 виконаних робіт від 21.08.2016 року, накладна та товарний чек. Також, позивачка посилалась на те, що своїми протиправними діями, крім матеріального збитку, відповідач завдав їй емоційного потрясіння та страждань, а їй як людині, яка тяжко хвора на ряд захворювань, лікарями передбачено психоемоційний покій. Посилалась на те, що після того, як ОСОБА_2 з погрозами намагався потрапити до квартири № 60, у неї почали загострюватись хвороби, внаслідок емоційного потрясіння та нервового зриву почало погіршуватись самовідчуття. Позивачка була змушена знов звернутися до лікарів за професійною допомогою, приймати ліки, загальна вартість яких склала 731 грн. 24 коп.. Завдану моральну шкоду оцінює на суму 50 000, 00 грн.. З посиланням на положення ст. 1166, 1167 ЦК України, за вищевказаних обставин, звернулась до суду з дійсним позовом.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії ОД№182186 від 12.09.2016 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. У минулих судових засіданнях додатково пояснив, що 14.08.2016 року відповідач о 09 год. 30 хв. намагався увірватись у квартиру позивачки за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, при цьому вибивав двері кулаками та лаявся нецензурною лайкою, чим позивачці було завдано майнові збитку та завдано моральну шкоду. З цього приводу була викликана та все було зафіксовано, у подальшому постановою суду відповідача було визнано винним у правопорушенні, передбаченого ст.. 173 КУпАП (справа №522/17596/16-ц). Зазначив, що до цього позивачка проходила онкологічне лікування та їй було рекомендовано уникати будь-яких хвилювань.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. У минулих судових засіданнях додатково пояснив, що 14.08.2016 року десь о 09 год. 00 хв. його вже вдруге почали заливати з квартири №60 за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, про що складено відповідний акт про залиття. З приводу залиття у Приморському районному суді м. Одеси розглядається його позов до Протас В,М.. Зазначив, що квартира №60 постійно здається в оренду та позивачка у ній не мешкає, тільки зявляться для отримання орендної плати. Того дня він піднявся до квартири та попрохав, щоб перекрили воду, оскільки вони його залили, проте у відповідь була лише лайка. Зазначив, що на кануні увечері тільки закінчив ремонт, у кухні та кімнаті зробив навісні стелі побачив, що на них зявилась гуля, та помітивши, що воду не перекрили, знову піднявся наверх. Він лише натиснув на ручку двері, і вона зламалась (мабуть неякісна), двері йому не відчинили, не заперечував, що він ударом пошкодив дверний глазок, зазначив, що був дуже емоційний. ОСОБА_1, заперечував обставини щодо пошкодження дверей. На галас повиходили сусіди. На його прохання сусід знизу (кв. №53) перекрив воду на два поверхи. Було шумно, не заперечував, що у той день кричав, що саме не памятає (начебто, що необхідно викликати поліцію та сантехніка). На запитання сусіда ОСОБА_5 (з квартири №55, яка також знаходиться під квартирою позивачки), відповідач повідомив, що його заливають, після чого сусід також помітив сліди залиття в своїй квартирі. Поліція приїхала десь о 10 годині, вони піднялись до квартири позивачка, де була лише молода квартирантка. Відповідач до квартири не заходив, стояв на порозі, поліцейські вимкнули пральну машинку та перекрили воду. Десь о 10.20 год. вони разом поїхали до відділення поліції давати пояснення. Потім відповідач поїхав додому, вирішувати питання стосовно своїх стель. Десь о 12 год. 10 хв. зявилась позивачка, яка голосно лаялась з бабкою з квартири №57, потім спустилась на 1й поверх з матом та лайкою зверталась до нього з приводу поломаної ручки та дверного глазка. Зазначив, що позивачка вела себе агресивно та з порогу почала кричати, що перенесла операцію по лікуванню онкології та їй не можна хвилюватись. Відповідач повідомив їй, що з її квартири його заливають. Потім нічого не відбувалось. Зазначив, що у нього все зафіксовано. Заперечував проти відшкодування позивачці моральної шкоди, вважає її недоведеною та такі вимоги безпідставними.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення №522/17596/16-ц, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, та пояснення свідків, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.10.2016 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 кодексу України про адміністративні правопорушення (справа №522/17596/16-ц).

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 14.08.2016 року о 09 годині 40 хвилин він, перебуваючи за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, гучно висловлювався нецензурною лайкою, зламав ручку дверей та пошкодив дверний глазок квартири № 60, власницею якої є ОСОБА_1.

ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 119 грн..

З цього приводу свідок ОСОБА_5 пояснив, що є сусідом відповідача та мешкає у квартирі №55 за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, з 1992 року. 14.08.2016 року його, як і відповідача, також залили з квартири позивачки, про що є відповідний акт. Це було друге залиття, до цього ще з ночі 31.12.2015 року на 01.01.2016 року свідок почув, що у коридорі квартири його заливають, вода текла зі стелі та по стінам. Вони піднялись до квартири позивачки, де проживають квартиранти та перекрили воду. Дня через два до нього зателефонувала та запитала, що з квартирою відповідача, оскільки останній у той час був у рейсі. Свідок зазначив, що будинок у них покатий та квартира відповідача була повністю залита, все це було зафіксовано. Коли відповідач повернуся з рейсу, вони разом звертались до ЖЕКу та були видані відповідні акти. Пояснив, що у квартирі позивачки сантехніками було виявлено порушення в душовій кабіні, свідок викликав хазяйку квартири, проте остання відмовилась будь-що робити. Повідомив, що 14.08.2016 року у його квартирі лише капало, а квартирі відповідача вода просто текла. Сусіди зверху не відповідали та двері не відкривали, це десь було о девятій ранку. Десь о 12.00 -13.00 годині приїхала власниця квартири ОСОБА_1 та почала кричати на відповідача. Сусіди першого поверху вийшли та повідомили їй, що її квартирантка знову їх залила, показали акти про залиття. Вказав, що ОСОБА_1 у квартирі не мешкає та на моменті інциденту у ній не була, приїхала лише після дзвінка квартирантки. Свідок бачив поліцейських, проте у нього пояснень вони не відбирали, спочатку піднялись до квартири поверхом вище (там щось було з ручкою), потім спустились до відповідача.

ОСОБА_6 Володимирович зазначив, що є сусідом відповідача та свідка ОСОБА_5, проживає у квартирі №53 в будинку №8-в по пр.-ту Шевченка у м. Одесі з 1996 року. Свідку відомо про неодноразові залиття з квартири позивачки. Зазначив, що ОСОБА_1 у даній квартирі не мешкає, з початку 2016 року до початку вересня 2016 року дану квартиру орендувала сімя Колесникових, які вже там не мешкають, проте і ніколи не бачив, щоб квартирі мешкала ОСОБА_1. Зі слів сантехніків свідку відомо, що у квартирі позивачки протікала душова кабіна та основний потік води потрапив до квартири свідка №55 та відповідача №52. Підтвердив, що 14.08.2016 року за проханням ОСОБА_2 перекривав воду на два поверхи, оскільки побачив, що відповідача та свідка ОСОБА_7 знову заливають. Приїжджала поліція, проте з якого приводу свідку не відомо. Десь к обіду до свідка зайшов відповідач та повідомив, що у квартирі позивачки не щільно встановлено перехідник на злив води. Позивачку свідок того дня зустрів у коридорі та чув її розмову з сантехніками, як ОСОБА_1 відмовилась міняти обладнання. На запитання представника відповідача свідок пояснив, що до квартири №60 не піднімався, знає зі слів сусідів, що ОСОБА_2 піднімався до квартири позивачки та стукав до квартирантки; поліцію, здається, також викликав ОСОБА_2.

Згідно пояснень ОСОБА_1, наданих у якості свідка, вона дуже хвора людина, у неї з 2015 року зявилось онкологічне захворювання, була операція та променева терапії, у 2016 році було зроблено ще одну операцію, їй не можна хвилюватись. Пояснила, що у квартирі №60 за адресою м. Одеса пр-т. Шевченка, 8-в, мешкає постійно. Іноді з нею разом проживають наймачі, у той час мешкала дівчина з Харкова, іноді до неї приїжджає її чоловік, проте він у квартирі не живе. Того дня, 14.08.2016 року вона поїхала за медикаментами та їй подзвонила дівчинка, яка разом з нею мешкає, та повідомила, що до неї ломляться в двері, ламають і вибивають їх. Свідок викликала поліцію та не доїхала до лікарні, повернулась додому, їй стало погано, тому удома трохи полежала. Дівчина сказала їй, що вони у поліції, направляючись до відділення поліції, свідок зустріла відповідача. Унаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано матеріальну шкоду та моральні страждання. Зазначила, що будинок старий, двері у квартирі деревяні, унаслідок неправомірних дій відповідача була зламана ручка та вибито глазок, двері повністю розхиталися. Пояснила, що робила ремонт глазка, замка (були замінені верхній та нижній замки) та двері, оскільки розхитались та їх необхідно було укріпити. До цього двері були справними та у належному стані. На запитання до відповідача навіщо він це зробив, отримала відповідь, що йому нічого за це не буде, а також те, що їй перекриють воду. ОСОБА_1, зазначала, що не може заливати відповідача. Вказала, що унаслідок минулих подій у неї болить серце та зявились проблеми з тиском, тахікардія, постійні проблеми із здоровям, хвора майже рік, окрім онкологічної хвороби. Все це спричинено стресом від даної ситуації.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого:

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістомст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідача ОСОБА_2 постановою суду від 20.10.2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вказана постанова набула чинності 28.11.2016 року.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Звертаючись до суду з відповідними позовом, позивачка просила відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду у розмірі 4 016, 00 грн..

В обґрунтування розміру майнової шкоди надала до суду договір від 19.08.2016 року. укладений між нею та ФОП ОСОБА_8, згідно з яким ФОП ОСОБА_8 повинен був надати послуги з ремонту, заміні, установці та коректуванні замків.

Згідно п.3 вказаного договору, замовник оплачує матеріали та працю виконавця відповідно до кошторису у розмірі 1300, 00 грн..

До суду також надано акт №016588 про виконання ФОП ОСОБА_8 усіх робіт у відповідності з договором та отримання замовником усіх послуг у повному обсязі, а також кошторис, згідно якого виконавцем було придбано дверну ручку вартістю - 300 грн., дверний глазок вартістю 500 грн., надано послуги з огляду на суму 100 грн. та по заміні на суму 400 грн., загальна сума 1300 грн. (а.с.10).

Крім того, у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 8-в, кв. 60, складений ТОВ «Стройлюкс» від 21.08.2016 року (а.с.11), у якому зазначено про послуги з врізання та заміні замку вартістю 350 грн.; вартість замку врізного CISA 56535 Pro 1850 грн., послуги з ремонту та забарвлення дверного відкосу - 300 грн.; шпаклівка 96 грн.; грунт - 48 грн.; фарба 72 грн.; наявні накладні на придбання вищевказаних матеріалів (а.с.12-13). Загальна вартість послуг склала 2716, 00 грн..

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що дійсно відповідачем були вчинені дії, що призвели до пошкодження належного позивачу на праві власності майна.

Однак, ні позивачем, ні її представником суду не надано жодного належного та допустимого письмового доказу на підтвердження того, що відповідачем було пошкоджено двері та дверні замки, у звязку з чим позивачка була вимушена їх ремонтувати та міняти.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3, наданих начальнику Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, 14.08.2016 року сусід знизу (відповідач у даній справі) вибивав двері та лаявся нецензурною лайкою. Двері мають пошкодження у вигляді зламаного глазку та відломленої дверної ручки.

Також у відповідності до пояснень ОСОБА_1, наданих інспектору поліції, вбачається те, що відповідачем було пошкоджено дверну ручку та глазок.

Такі ж самі пошкодження були зафіксовані у рапорті інспектора роти №3 батальйону №1 лейтенанта поліції ОСОБА_9 та фотокартках, наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з урахування викладеного судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинного звязку між діями відповідача та завданою шкодою у вигляді пошкодження дверей та його замків, послуги з ремонту та заміні яких склали 2716, 00 грн., тому в цій частині вимоги ОСОБА_1 суд вважає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Оскільки відповідачем визнається факт, що ним дійсно було пошкоджено дверну ручку та глазок, дані обставини знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду та в матеріалах справи, то суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 1300, 00 грн. (одна тисяча триста гривень 00 копійок).

Щодо стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Усупереч викладених норм чинного законодавства, у матеріалах справи відсутні та стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують та свідчать про причинний зв'язок між хуліганськими діями ОСОБА_2 та перенесеними внаслідок цього моральними стражданнями, про які зазначає ОСОБА_1.

Надані до суду епікризів з історії хвороб ОСОБА_1, суд вбачає, що остання дійсно перебувала на лікуванні у звязку з онкологічною хворобою, проте це відбувалась до подій 14.08.2016 року. Виписка Центру реконструктивної та відновної медицини ОНМУ від 10.10.2016 року з медичної картки амбулаторного хворого також не свідчить про причинний звязок лікування з подіями, які відбулися 14.08.2016 року, та хуліганськими діями ОСОБА_2. Позивачкою не обґрунтовано розмір заявленого моральної шкоди.

З урахуванням викладеного в задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір пропорційно до заявлених позовних вимог у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 11, 16, 22-23, 1166-1167 ЦК України; суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1300, 00 грн. (одна тисяча триста гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домусчі Л.В.

25.07.2017