Номер провадження: 22-ц/785/3461/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про спростування інформації,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про спростування інформації, яка міститься у інтервю Миколаївській обласній інтернет-газеті «ОСОБА_4 N», розміщену 22.04.2016 року під назвою «Где ты видел, чтобы прокуроры что-то кому-то возвращали?» відносно того, що позивач заволодів автомобілем відповідача ОСОБА_2 «Toyota Camry» шахрайським методом та нічого не заплатив за цей автомобіль(а. с. 2-4, 84).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 22.04.2016 року на інтернет-сайті Миколаївської обласної інтернет-газети «ОСОБА_4 N» був опублікований матеріал під № 12395 з назвою «Где ты видел, чтобы прокуроры что-то кому-то возвращали?» - бизнесмен обвинил прокурора в мошенничестве». Цей матеріал містить відеоролик з інтервю відповідача, в якому міститься наступна інформація - «у 2013 році я передав свій автомобіль прокурору району ОСОБА_3 на умовах того, що він заплатить кошти у розмірі 25 000 доларів до кінця 2013 року; по спливу часу, тобто під кінець 2013 року, ми зустрілися і я нагадав про необхідність виплатити суму або повернути машину, на що отримав відповідь, що необхідно почекати; пізніше, в 2014 році, ми знов зустрілися, і я теж нагадав цю проблему, і знову мені прокурор Наливайченко сказав що необхідно ще трішечки почекати поки він продасть свій старий автомобіль і владнає свої проблеми... пізніше ми зустрілися уже в 2015 році, і я теж нагадав, що необхідно повернути автомобіль або кошти за нього, однак прозвучало зі слів прокурора, що: «Де ти бачив, щоб прокурори щось повертали? Машина моя і нічого я тобі не поверну». Далі, відповідач продовжує казати: «за моїх розумінь, так як я це кваліфікую, це фактично частина 4 статті 190 «заволодіння чужим майном шахрайським методом», оскільки людина ні копійки не заплатила за даний транспортний засіб, катається, вважає, що вона прокурор і може собі дозволити більше ніж потрібно...». ОСОБА_3 наголошує, що вказана інформаціє не відповідає дійсності, оскільки він повністю розрахувався за вказаний автомобіль з батьком відповідача ОСОБА_5 у присутності свідків. Однак раптово ОСОБА_5 помер у січні 2014 року. Позивач вказує, що з відповідачем вперше познайомився у серпні 2013 року, вдруге бачився у січні 2014 року на похороні його батька, в подальшому двічі зустрічався з ним у 2014 та 2015 роках, проте відповідач не висловлював ніяких претензій з приводу розрахунку за автомобіль, не вчиняв ніяких дій для вирішення спору, отже, на думку позивача, відповідач знає, що він повністю розрахувався з батьком відповідача за вказаний автомобіль. Тому просив суд визнати вказану інформацію недостовірною.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недостовірною інформацію, поширену відповідачем, в інтервю Миколаївській обласній інтернет-газеті «ОСОБА_4 N1», розміщеному 22.04.2016 року в мережі Інтернет за адресою http://novosti-n.org/news/read/103745.html, та сайті https://www.youtube.com/watch?v=jAHN82WvXaY, під назвою «Где ты видел, чтобы прокуроры что-то кому-то возвращали?» відносно того, що ОСОБА_3 заволодів автомобілем «Toyota Camry» шахрайським методом та нічого не заплатив за цей автомобіль (а. с. 135-144).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 149-160).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, оскільки інформація, яка 22.04.2016 року поширена відповідачем в інтервю Миколаївській обласній інтернет-газеті «ОСОБА_4 N1» в мережі Інтернет за адресою http://novosti-n.org/news/read/103745.html, та на сайті https://www.youtube.com/watch?v=jAHN82WvXaY, під назвою «Где ты видел, чтобы прокуроры что-то кому-то возвращали?», є недостовірною і такою, що принижує честь і гідність позивача.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом правильно встановлено, що 22.04.2016 року на інтернет-сайті Миколаївської обласної інтернет-газети «ОСОБА_4 N1» (http://novosti-n.org/news/read/103745.html) був опублікований матеріал під № 12395 та під назвою «Где ты видел, чтобы прокуроры что-то кому-то возвращали?» - бизнесмен обвинил прокурора в мошенничестве». Цей матеріал містить відеоролик, розміщений на інтернет-сайті https://www.youtube.com/ під назвою «ОСОБА_4 N; Предприниматель», з інтервю ОСОБА_2, який розповідає наступне: «у 2013 році я передав свій автомобіль прокурору району ОСОБА_3 на умовах того, що він заплатить кошти у розмірі 25 000 доларів до кінця 2013 року; по спливу часу, тобто під кінець 2013 року, ми зустрілися і я нагадав про необхідність виплатити суму або повернути машину, на що отримав відповідь, що необхідно почекати; пізніше, в 2014 році, ми знов зустрілися, і я теж нагадав цю проблему, і знову мені прокурор Наливайченко сказав що необхідно ще трішечки почекати поки він продасть свій старий автомобіль і владнає свої проблеми... пізніше ми зустрілися уже в 2015 році, і я теж нагадав, що необхідно повернути автомобіль або кошти за неї, однак прозвучало зі слів прокурора, що: «Де ти бачив, щоб прокурори щось повертали? Машина моя і нічого я тобі не поверну». Відповідач продовжує казати: «за моїх розумінь, так як я це кваліфікую, це фактично частина 4 статті 190 - заволодіння чужим майном шахрайським методом, оскільки людина ні копійки не заплатила за даний транспортний засіб, катається, вважає, що вона прокурор і може собі дозволити більше ніж потрібно...». Далі у інтервю відповідач стверджував, що ОСОБА_3 уникає з ним зустрічі та сам собі постановив, що має право на вказаний автомобіль.

ОСОБА_3 вважає інформацію, поширену відповідачем, недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

У ст. ст. 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів достовірність поширеної ним інформації про те, що ОСОБА_2 вказував на необхідність ОСОБА_3 сплатити кошти за автомобіль або повернути його, при цьому вказав на відмову позивача, який є прокурором, розрахуватись за автомобіль, а також свої розуміння щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, а позивач, в свою чергу, довів факт поширення інформації відповідачем через засоби масової інформації (інтернет-газету «ОСОБА_4 N1»), що призвело до порушення його особистих немайнових прав.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Довід апеляційної скарги про те, що критичні висловлювання відповідача стосовно побутових відносин (купівлі-продажу автівки), є оціночним судженням не кореспондується з матеріалами справи.

Дослідивши відеозапис інтервю ОСОБА_2, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за своїм характером надана відповідачем інформація є фактичним твердженням із згадуванням прізвища та висновками про кваліфікацію дій позивача, у звязку з чим виникає необхідність її перевірки на предмет достовірності.

ОСОБА_6 не надано жодного доказу на підтвердження достовірності спірної інформації.

З пояснень сторін по справі та свідків, допитаних в ході судового засідання вбачається наявність домовленості між позивачем та батьком відповідача ОСОБА_5 щодо купівлі-продажу автомобіля марки Тойота Камри, 2008 року випуску, держаний номер НОМЕР_1, за який ОСОБА_3 проведена оплата.

Довід апеляційної скарги про те, що висловлювання відповідача направлені не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей оцінки діяльності посадової особи прокурора, який діє всупереч вимогам закону не спростовує правильні висновки суду першої інстанції, а вказує на усвідомлений намір відповідача поширити недостовірну інформацію, тобто інформацію, яка була викладена ним неправдиво (спірна автівка була передана ОСОБА_3, проте повідомлені відповідачем обставини за яких це відбулося не відповідають дійсності).

Питання щодо визнання права власності на автомобіль марки Тойота Камри, 2008 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3 вирішуються в іншому провадженні (справа № 522/18208/16-ц), а відтак доводи апеляційної скарги щодо форми та змісту та укладання договору купівлі-продажу спірного автомобілю не мають значення для правильного вирішення цієї справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем розповсюджено щодо ОСОБА_3інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П.Заїкін

ОСОБА_7