Ухвала

іменем україни

2 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області

від 14 квітня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами договору купівлі-продажу від 16 квітня

2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 в простій письмовій формі, позивач набув право власності на автомобіль Opel Vectra, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Позивач сплатив відповідачу 50 000 грн у рахунок вартості вказаного автомобіля, що підтверджується розпискою від 16 квітня 2013 року. ОСОБА_4 цього ж дня надав позивачу довіреність на розпорядження даним автомобілем, проте належним чином оформити договір купівлі-продажу даного автомобіля та посвідчити його нотаріально відповідач відмовляється.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір доручення, на виконання якого 16 квітня 2013 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 видано довіреність, посвідчену нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel Vectra, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та визнати за ОСОБА_3 право власності на даний автомобіль.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано договір доручення, на виконання якого 16 квітня 2013 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 видано довіреність, посвідчену нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., реєстраційний номер № 3310, удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel Vectra, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказаний автомобіль.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оспорений договір доручення, який не був нотаріально посвідчений, вчинений сторонами для приховування іншого правочину - договору купівлі-продажу. Суд вважав доведеним, що сторони в дійсності уклали договір купівлі-продажу спірного автомобіля, у зв'язку з чим за позивачем підлягає визнання права власності на транспортний засіб.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що 16 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу в простій письмовій формі, відповідно до умов якого останній придбав у власність автомобіль Opel Vectra, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно із текстом розписки від 16 квітня 2013 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4 за автомобіль грошові кошти у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до довідки-рахунку від 16 квітня 2013 року, виданої

ПП «Мімоза», ОСОБА_3 придбав автомобіль марки Opel Vectra, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 50 000 грн.

16 квітня 2013 року ОСОБА_4 надав позивачу ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до умов якої останній набув право розпоряджатися вказаним автомобілем.

Встановивши, що сторони вчинили дії з виконання умов договору, а саме одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга прийняла її, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного, суд вважав доведеним, що між сторонами в дійсності було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, а відтак наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний транспортний засіб.

Так, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За ч. 3 ст. 244 ЦК Українидовіреність- це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона)зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на наведене уваги не звернув та не врахував, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Викладене свідчить про передчасне постановлення апеляційним судом ухвали про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Ю.Г. Іваненко
С.О. Карпенко О.М. Ситнік О.В. Ступак