АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4260/06 Номер провадження 22-ц/786/1982/17Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, прохаючи стягнути з останнього аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення дочкою повноліття, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позову зазначила, що 25 липня 2005 року між нею та ОСОБА_4 було розірвано шлюб. Згідно з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука їх спільна дитина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась проживати разом із нею. Вказала, що відповідач добровільно коштів на утримання доньки не надає, вважає, що достатня сума аліментів для утримання дитини має становити ? частину від усіх доходів відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення дочкою повноліття.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2006 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Держави державне мито у розмірі 51 грн. Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 належним чином повідомлявся про час та місце проведення судових засідань, до суду не з`являвся, оскільки не отримував судові повістки, конверти із судовими повістками повертались до суду за закінченням терміну зберігання; доказів якими обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які спростовували б висновки суду, наведені в заочному рішенні, і мають істотне значення для правильного вирішення справи, суду надано не було.

Не погодившись із вищевказаним заочним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, зокрема щодо його належне повідомлення про час та місце розгляду справи, неповне з`ясування судом усіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі 550 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги, окрім неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи, вказав, що у період з 01.10.2006 року він працював і щомісячно отримував заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою про доходи. Прохав врахувати «мінливість» заробітної плати, наявність на його утриманні непрацездатних батьків та «інші обставини».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується жодною із сторін, що 25 липня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 393 від 25 липня 2005 року (вказана обставина підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.09.2006 року) (а.с. 4).

У період перебування сторін у шлюбі, а саме 01 квітня 201 року, у них народилась донька - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 3).

Позивач та відповідач проживають окремо, а малолітня дитина - ОСОБА_6 проживає із своєю матір`ю.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не заперечує факту добровільної несплати аліментів, що присуджені йому до сплати оскаржуваним рішенням. Вказав на добровільну домовленість із позивачкою про сплату аліментів ще у 2006 році, проте відповідних доказів не надав.

Згідно з нормою ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до норми ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з нормою ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як зазначалось вище, апелянт посилався на неналежне повідомлення його про час та місце розгляду справи, що він проживав у іншому місці, повістки не отримував, проте жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, ні до місцевого суду, ні до суду апеляційної інстанції не надав. У матеріалах справи містяться конверти із судовими повістками із відмітками про їх повернення до суду за закінченням терміну зберігання, з урахуванням чого місцевим судом і було постановлене заочне рішення.

У силу положень ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Прохаючи стягнути аліменти у твердій грошовій сумі апелянт вказав на мінливість свого доходу з 2006 року, перебування на його утриманні непрацездатних батьків та «інші обставини», проте, як зазначалось вище, доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення частково позову у вигляді стягнення грошових коштів у твердій грошовій сумі.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль