Справа № 347/2324/15
Провадження № 22-ц/779/1182/2017
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є. І. Є.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 14 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року рішення Косівського районного суду від 14 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк», 4807, 27 гривень заборгованість за кредитом, 18372, 47 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 2683, 44 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 1293, 16 гривень штраф (процентна складова), а всього 27656, 34 гривень заборгованості за кредитним договором №б/н від 17 лютого 2006 року, нарахованої на 31 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2557, 80 гривень судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31 травня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На рішення суду першої інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд безпідставно зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Сторони, укладаючи кредитний договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору. Таким чином, на підставі умов кредитного договору строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору 17 лютого 2006 року ніхто з сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, зокрема, відповідач не подав письмової заяви про закриття картрахунку, що не було встановлено судом. Кредитна картка діяла до 28 лютого 2008 року. Відповідач не надав доказів направлення позивачу письмової заяви про розірвання цього договору, а тому кредитний договір діяв, і позивач відповідно до умов договору здійснив пролонгацію кредитного договору та перевипуск картки відповідача, яка діяла до 28 лютого 2009 року. Також відповідачем отримано карту, строк дії якої до 31 березня 2015 року, про що наголошував представник позивача в письмових поясненнях.

Оскільки відповідачем постійно здійснювалось переривання позовної давності шляхом часткового щомісячного погашення заборгованості по кредитному договору, що відображено в розрахунку про заборгованість та виписці про рух коштів, останній платіж внесено 26 квітня 2013 року в сумі 7, 44 гривень шляхом поповнення кредитної карти, що також відображено у виписці про рух коштів, а відтак відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності після переривання починається спочатку, а тому позовна давність збігає 26 квітня 2016 року.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У заяві на отримання кредиту, підписаній ОСОБА_2, зазначено, що картка діє до лютого 2008, а строк дії лімітного кредиту відповідає терміну дії картки.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

У адресованій суду заяві від 23 березня 2016 року банк зазначив, що платіжна картка за кредитним договором, який укладено із ОСОБА_2, перевипускалася неодноразово, остання картка була видана зі строком дії до листопада 2016 (а. с. 54).

Однак, вказані обставини перевипуску платіжної картки шляхом видачі її ОСОБА_2, під підпис про отримання апелянтом суду не надано, тому не можливо встановити граничний строк дії картки. Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору. Представника банку в засіданні апеляційного суду ствердила, що у них відсутні такі дані, тому доводи апеляційної скарги щодо пролонгації платіжної картки не можуть братися до уваги.

Крім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Представник апелянта в суді зазначила, що зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що останні дії по рахунку відповідачем були здійснені у червні-липні 2012 року. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що строк позовної давності відповідачем перервано і останній платіж внесено 26 квітня 2013 року в сумі 7, 44 гривень шляхом поповнення кредитної карти.

Апелянт при цьому керуєтьсь лише наданим банком розрахунком, однак ним не надано належних та допустимих доказів (квитанції, касові ордери, інші документи) підтверджуються обставини внесення особисто ОСОБА_2 (її уповноваженим представником) коштів на оплату зобов'язань за кредитом, дати вчинення цих дій.

Оскільки з даним позовом до суду банк звернувся 01 грудня 2015 року, а останні платежі згідно розрахунку вчинені і визнані представником банку у суді, у червні-липні 2012 року, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом і правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судового рішення та неправильну оцінку доказів, не заслуговують на увагу і не доведені в суді.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 14 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4