Справа № 161/1810/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/1096/17 Категорія: 59 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 03 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «СВЕДБАНК» (далі - ВАТ «СВЕДБАНК») було укладено кредитний договір № 0201/0408/71-032, за яким банк надав йому грошові кошти в сумі 58 000 доларів США на придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 строком до 16 квітня 2038 року під 11,9 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ним на підставі іпотечного договору від 16 квітня 2008 року було передано в іпотеку ВАТ «СВЕДБАНК» квартиру в будинку по проспекту Соборності, 22/115 в місті Луцьку.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, за яким банк відступив фактору свої права вимоги за кредитним договором, укладеним з боржниками.

На підставі зазначеного договору факторингу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. було внесено запис до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя з ВАТ «Сведбанк» на ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

09 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру (з відкриттям розділу), індексний номер 21939012.

Вважає вказане рішення протиправним, оскільки законом не передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав. В даному випадку приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася, посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не відбулося.

Крім того, приватний нотаріус Єгорова М.Є. вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів.

Також, оскільки у квартирі, переданій в іпотеку за кредитом в іноземній валюті для споживчих потреб, постійно проживає він і його сім'я, дії відповідачів та рішення приватного нотаріуса щодо звернення стягнення на цю квартиру суперечить приписам законодавства про неможливість примусового стягнення (відчуження без згоди власника) такого нерухомого майна протягом дії мораторію.

Йому не надходило повідомлення від ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

При зверненні стягнення на спірну квартиру і складанні звіту огляд квартири не проводився, а отже дійсна її вартість не визначалася.

Враховуючи викладене, просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса міського нотаріального округу м. Києва Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_2, що у м. Луцьку (з відкриттям розділу), індексний номер: 21939012 від 09 червня 2015 року та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 9971665 про право власності ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на вказану квартиру, вчинений приватним нотаріусом Єгоровою М.Є.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 липня 2017 року провадження у справі закрито і повідомлено позивачу, що його вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на порушення судом норм процесуального права.

В запереченні відповідач ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просить відхилити апеляційну скаргу, зазначаючи про правомірність оскаржуваної ухвали суду.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в межах даної справи оспорювання права власності на спірну квартиру не є безпосередньою підставою для звернення до цивільного суду. Позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на незаконності дій приватного нотаріуса як державного реєстратора та суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав. Тобто у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. Тому дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже в порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися справи, які відповідно до законодавства підлягають розгляду за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України цей Кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає, зокрема суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV).

Згідно з п. ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-ІV визначено, що державним реєстратором є, зокрема нотаріус.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У даному випадку, виходячи із змісту позовної заяви, зокрема її прохальної частини, у межах цієї справи будь-яких матеріально-правових вимог до ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позивач ОСОБА_3 не заявляв, а пред'явив вимоги до приватного нотаріуса Єгорової М.Є. як спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора. Ці вимоги полягають у визнанні незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

При цьому вказані вимоги обґрунтовані посиланням на порушення приватним нотаріусом як державним реєстратором положень Закону № 1952-ІV та вчиненням ним дій поза межами повноважень, визначених законодавством.

Отже спір, який виник між ОСОБА_3 та приватним нотаріусом як суб'єктом, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про підсудність даної справи Луцькому міськрайонному суду на підставі ч. 1 ст. 114 ЦПК України (за правилами виключної підсудності) не заслуговують на увагу, оскільки справа взагалі не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, тобто оскаржуваною ухвалою вирішено питання щодо підвідомчості даної справи, а не щодо її підсудності.

З огляду на викладені вище обставини справи та заявлені позивачем вимоги саме по собі зазначення у позовній заяві одним із відповідачів юридичної особи, до якої жодних матеріально-правових вимог не пред'явлено, не може змінити вид судочинства, за правилами якого підлягає розгляд справи.

Наведене стосується і доводів апеляційної скарги про те, що рішення у справі вплине на права вказаної у позовній заяві юридичної особи. В такому випадку зазначена особа може вступити у розглядувану в порядку адміністративного судочинства справу або бути залучена до участі у такій справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі ч. 2 ст. 53 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням вимог процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 03 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді