Дата документу 31.07.2017
ЄУ № 420/788/17
Провадження №2/420/368/17
31 липня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі головуючого судді Стеценко О.С.
за участю секретаря Сіренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,
Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до тимчасово окупованої території України -м.Красний Луч Луганської області у період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дитини -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що у неї з відповідачем є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. В зареєстрованому шлюбі вони не перебували. До кінця 2009 року вони проживали однією сім'єю, а з 2010 року по даний час вони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з подіями на сході України вона з сином виїхали з м.Красний Луч Луганської області до м. Харкова, де зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи. В період часу з 01 липня 2017 по 01 липня 2020 року, вона планує періодично виїжджати до родичів до тимчасово окупованої території України, а саме в м. Красний Луч Луганської області, оскільки там залишилося її житло та майно. Крім того, там залишилися її родичі, мати пережила інсульт та потребує догляду та лікування. Відповідач в добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини, будь -яких зв'язків вони не підтримують. Позивач вважає, що позбавлення можливості дитини виїжджати в м.Красний Луч Луганської області порушує права дитини на вільний вибір місця проживання та місця перебування.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяви про розгляд справи без її участі, позов підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газету «Урядовий Кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом встановлено, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 21.05.2009 (а.с.10).
Як вбачається з довідки від 22.01.2015 ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з м. Красний Луч Луганської області та факчтино проживають у м.Харків (а.с.11).
Батько дитини -ОСОБА_2 з ними не проживає, його місце проживання на даний час не відоме, на обліку як внутрішньо переміщена особа він не перебуває.
Як вбачається з матеріалів справи, у позивача на тимчасово неконтрольованій українською владою території залишилися житло, речі та родичі, зокрема, мати -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка має проблеми зі здоров'ям та перебуває на обліку у невропатолога, що підтверджується медичною довідкою (а.с.21).
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Виходячи з наведеного, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою у розмірі 640 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 223-233 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до тимчасово окупованої території України -м.Красний Луч Луганської області у період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дитини -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 640 грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.С. Стеценко