АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1679/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБабенка В. М., Бородійчука В. Г.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

19 вересня 2016 р. позивач звернувся в суд із зазначеним позовом

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 12 червня 2009 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбних відносинах вони перебували до 11 серпня 2015 р.

08 листопада 2012 р. ним спільно з ОСОБА_6 придбано житловий будинок по АДРЕСА_1. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за дружиною - ОСОБА_6, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8

Правовстановлюючий документ на будинок та технічна документація зберігаються у відповідача ОСОБА_6 Загальна вартість нерухомого майна згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складає 225265 грн.

У добровільному порядку відповідач поділити спільне майно не бажає. Відповідач на даний час проживає в спірному будинку, в той час як він вимушений проживати у батьків, оскільки іншого житла не має.

ОСОБА_9 вважає, що за таких обставин він має право на ? частину земельної ділянки, яка знаходиться під спірним житловим будинком, земельна ділянка підлягає поділу відповідно до часток учасників спільної власності в житловому будинку, які є рівними. Відповідно до інформації ДЗК кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Враховуючи викладене позивач просив поділити спільно нажите майно під час шлюбу та визнати право власності: за ним на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та ? земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Черкаської області; за ОСОБА_6 на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та ? земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Черкаської області. Припинити право спільної сумісної власності сторін на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Черкаської області у зв'язку з поділом майна.

У грудня 2016 р., шляхом подачі відповідної заяви, позивач змінив предмет і підставу позову. Та остаточно просив поділити в натурі житловий будинок і земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Черкаської області і належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу, виділивши ОСОБА_9 частину житлового будинку та земельної ділянки, які становлять ? частину їх вартості визнавши за ним право на це майно, ОСОБА_6 також виділити частину житлового будинку та земельної ділянки, які становлять ? частину їх вартості. Припинити право спільної сумісної власності сторін на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Черкаської області у зв'язку з поділом майна.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 р. у справі призначено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 р. позов ОСОБА_9 задоволено повністю.

Поділено в натурі житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 Черкаської області відповідно до варіанту № 1 розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визначеного в судовій будівельно-технічній, оціночно - будівельній та земельно-технічній експертизі №3-04/2017 від 25 квітня 2017 р.

Виділено ОСОБА_9 в натурі у власність частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 Черкаської області, у житловому будинку: в частині будинку літера «А» (квартира №1) та прибудови літера «а» приміщення загальною площею 30,6 кв.м, в тому числі: коридор 1-1 площею 7, 7 кв.м; ванну 1-2 площею 7,5 кв.м; кімнату 1-3 площею 13,3 кв.м; веранду І площею 2,1 кв.м.; в господарських будівлях та спорудах: ганок; гараж літ. «В»; літню кухню літ. «Б»; огорожу № 2; хвіртку № 3; ворота № 4.

Виділено ОСОБА_6 в натурі у власність частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 Черкаської області; у житловому будинку: в частині будинку літера «А» (квартира №2) приміщення загальною площею 31,2 кв.м, в тому числі: кімнату 1-4 площею 20,2 кв.м, кухню 1-5 площею 11,0 кв.м.; в господарських будівлях та спорудах: погріб з шийкою літ. «Г», сарай літ. «Д»; сарай літ. «Е»; убиральню літ. «Ж».

Залишено у спільній сумісній власності у загальному користуванні: опорні конструкції будинку; дах та горище будинку; огорожу №1 та вимощення І.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 суму грошової компенсації в розмірі 8629 грн. за відхилення від ідеальної частки та збільшення в результаті поділу частки в нерухомому майні.

Поділено в натурі земельну ділянку площею 0,10 гектарів з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Черкаської області відповідно до варіанту № 2 поділу земельної ділянки до варіанту №1 поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визначеного в судовій будівельно-технічній, оціночно - будівельній та земельно-технічній експертизі №3-04/2017 від 25 квітня 2017 р.

Виділено ОСОБА_9 в натурі у власність частину земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 Черкаської області: дві відокремлені земельні ділянки, площею 500 кв.м, а саме: - ділянку під частиною будинку літ. «А», прибудовою літ. «а», будівлею гаражу літ. «В», літньою кухнею літ. «Б» та двором площею 249 кв.м.

Накладено на дану частину ділянки сервітут площею 5,3 кв.м для можливості другому співвласнику ОСОБА_6 обслуговувати її частину будинку (будівельно-ремонтні роботи, встановлення риштувань та ін.): ділянку під городньою частиною площею 251 кв. м.

Виділено ОСОБА_6 в натурі у власність частину земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 Черкаської області: відокремлену земельну ділянку загальною площею 500 кв.м, а саме: ділянку під частиною будинку літ. «А», та господарськими будівлями літ. «Г, Д, Е, Ж»;

Накладено на дану частину ділянки два сервітути, а саме: площею 12,7 кв.м, для можливості першому співвласнику ОСОБА_10 проходити та обслуговувати його частину ділянки: площею 251 кв.м; площею 4,9 кв.м, для можливості першому співвласнику ОСОБА_9 обслуговувати його частини будинку (будівельно-ремонтні роботи, встановлення риштувань та ін.)

Припинено право спільної сумісної власності сторін на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_1 Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судовий збір в розмірі 1276 грн. 33 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

При цьому зазначила, що під час перебування у шлюбі з позивачем вона за власні кошти, надані її батьками, та кошти сімейного бюджету придбала вказаний житловий будинок. Надані батьками кошти на придбання будинку були ними, зокрема, взяті в позику у знайомих. В подальшому для повернення вказаних коштів між ПАТ «Державний ощадний банк» а ОСОБА_9 укладено кредитний договір № від 03 квітня 2013 р. на суму 70000 грн. відповідач же виступила поручителем.

Близько року вони з позивачем спільно погашали кредит в середньому по 1500 грн. щомісяця. У березні 2014 р. шлюбні стосунки між нею та позивачем фактично перестали існувати і ОСОБА_9 переїхав проживати до своїх батьків. З березня 2015 р. по серпень 2016 р. заборгованість по кредиту за твердженням ОСОБА_6 була повністю погашена її батьками в розмірі 65000 грн.

Вважає, що участь позивача у придбанні спірного майна фактично була значно меншою вартості ? його частини.

Крім того, судом першої інстанції під час здійснення розподілу майна не було враховано інтереси неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що майно набуте подружжям у шлюбі є об'єктом права спільної сумісної власності, і у разі його поділу, виходячи з положень ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Водночас, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При цьому ст. 70 СК України регламентує розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша).

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що сторони з 2009 р. до 2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 р. у справі № 706/970/15-ц. був розірваний.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 листопада 2012 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, сторонами був придбаний житловий будинок по АДРЕСА_1 Черкаської області, право власності на який, відповідно, зареєстровано за ОСОБА_6 Житловий будинок з будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. (а.с. 122, 123)

Для визначення варіантів поділу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки під цим будинком, судом у справі була призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

Згідно з висновком експертизи № 3-04/2017 від 25 квітня 2017 р. було запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 із частками, близькими до ідеальних, та з врахуванням можливості добудови невистачаючих приміщень та чотири варіанти розподілу земельної ділянки по два варіанти до кожного з варіантів розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Сторони дійшли згоди щодо вибору варіантів розподілу, запропонованих експертом, про що вказали в своїх письмових заявах до суду від 08.06.2017 р., а саме, при розподілі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами вони обрали варіант № 1 висновку експертизи, позивач ОСОБА_9 як перший співвласник, відповідач ОСОБА_6 як другий співвласник, а при розподілі земельної ділянки - варіант № 2 до варіанту № 1 поділу будинку. при цьому просили суд провести розгляд справи без їхньої участі. (а.с. 138, 139)

Враховуючи, що сторони дійшли згоди щодо вибору варіантів розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком, запропонованих експертом, тобто враховані інтереси сторін, суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо доцільності розподіл вказаних об'єктів провести: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - за варіантом № 1 висновку експертизи, земельної ділянки - за варіантом № 2 до варіанту №1 поділу будинку.

Таким чином судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення на ряду з нормами Сімейного Кодексу України були враховані і норми цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 368 ЦК України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, зокрема, предмет спору, надані сторонами у його вирішення докази та власноручні заяви з погодженням варіанту розподілу спірного мана, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з яким в цілому погоджується і колегія суддів.

Аналізуючи доводи приведені в апеляційній скарзі колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Водночас, як зазначалось, у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Водночас, згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_6 не доведено факт, на який вона посилається в апеляційній скарзі, щодо придбання спірного майна за її особисті кошти.

Зокрема, нею, за наявності первісного позову про поділ спільно набутого майна подружжя, не заявлявся зустрічний позов щодо визнання спірного майна, придбаного під час шлюбу сторін, майном, що є її особистою приватною власністю, з посиланням на відповідні докази та норми права. В наслідок чого, доводи наведені нею в апеляційній скарзі не були, як предметом судового розгляду в суді першої інстанції так і, відповідно, предметом доказування з боку сторін.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на наявність кредитного договору укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_9 за № 1/13 від 03 квітня 2013 р. на суму 70000 грн., з долученням фотокопій квитанцій на відповідні суми в яких саме ОСОБА_9 зазначений платником, і які, за твердженням ОСОБА_6, сплачувала вона та її батьки, оплачуючи таким чином кошти взяті на купівлю будинку, то колегія суддів вважає, що приведені докази не є належними та допустимими саме в даному спорі, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦК України, аналогічно як і надані до суду апеляційної інстанції письмові пояснення завідувача сектора роздрібного бізнесу в ТВПВ № 10023/0121 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_12 та батьків відповідача ОСОБА_13 про те, що вони здійснювали погашення по даному кредиту, в яких навіть не засвідчено справжності підпису осіб, які їх надавали.

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу норм ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін,

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :