Ухвала іменем україни
19 липня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Львівська міська рада, відділ Держгеокадастру у м. Львові Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_8, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення - сараю площею 25 кв. м. Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської Ради депутатів трудящих від 29 березня 1954 року № 423 мешканцям будинку АДРЕСА_1 надано у користування земельну ділянку площею 2 100 кв. м. Ухвалою Львівської міської ради від 25 січня 2007 року № 494 ОСОБА_10 - суміжному землекористувачу, власнику житлового будинку АДРЕСА_2 - передано у приватну власність земельну ділянку площею 623 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, яку на підставі заяви останнього від 23 квітня 2012 року було розділено на чотири частини.

На підставі ухвали Львівської міської ради від 09 липня 2009 року № 2865 ОСОБА_11 надано у приватну власність земельну ділянку площею 123 кв. м для обслуговування житлового будинку, яку в подальшому розділено на дві окремі ділянки: площею 0,0087 га та 0,0036 га.

Вищевказана земельна ділянка площею 0,0087 га на підставі договорів купівлі-продажу перейшла у власність ОСОБА_12, а в подальшому - ОСОБА_13

При цьому межа земельних ділянок ОСОБА_10. та ОСОБА_11 проходила по лінії огорожі земельної ділянки, яка існувала на той час.

На підставі спільної заяви ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_15 - власників земельних ділянок по АДРЕСА_2 - належні їм земельні ділянки були об'єднані в одну земельну ділянку, а на підставі їхньої заяви від 01 серпня 2014 року вказана земельна ділянка була поділена на три окремі.

18 серпня 2014 року ОСОБА_13 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0291 га, що розташована по АДРЕСА_2 де збудувала багатоповерховий будинок та в процесі будівництва демонтувала стару огорожу, натомість звела нову з порушенням існуючих меж земельної ділянки.

Зазначав про те, що на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, знаходиться нежитлове приміщення (сарай), що належить йому на праві приватної власності, а тому відповідач при виконанні будівельних робіт по будівництву нової огорожі зобов'язана була дотриматися відстані 1 м від огорожі до нежитлового приміщення позивача, однак цього не зробила, чим позбавила позивача належним чином здійснювати обслуговування належного йому сараю, а також доступу до частини земельної ділянки, яка знаходиться за сараєм.

Крім того, зазначає про те, що такими діями відповідач порушила вимоги ДБН та зменшила ширину проїзду між будинками 1 та 3а на вул. Барвінських, що створює йому незручності та порушує протипожежні вимоги в частині забезпечення можливості проїзду пожежних машин до житлових та нежитлових приміщень та власних транспортних засобів до подвір'я. Крім цього, вказана огорожа у двох місцях перетинає прокладений каналізаційний колектор, що є порушенням вимог ДБН.

Враховуючи вищенаведене, оскільки згоди на часткове втручання на суміжну земельну ділянку відповідачу ніхто не давав, уточнивши позовні вимоги, просить суд відновити межу земельної ділянки площею 0,0291 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_2 що належить відповідачу відповідно до меж земельних ділянок, що належали на праві власності ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 та зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові земельною ділянкою, шляхом знесення за власний рахунок збудованої огорожі на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 3 м. Львів (поштова адреса будинку: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (ст. ст. 57, 60 ЦПК України) на підтвердження належного йому права на користування прибудинковою територією за адресою: по АДРЕСА_6. Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 за вказаною адресою не є належним доказом та права користування прибудинковою територією не підтверджує.

Такі висновки є правильним та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру від 23 жовтня 1998 року НОМЕР_2 квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_17, ОСОБА_18 1/5 частини вказаної квартири належить ОСОБА_19 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з указаним свідоцтвом до квартири також належить комора в підвалі 23,9 кв. м та сарай 25 кв. м.

Рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 29 березня 1954 року № 423 земельну ділянку по АДРЕСА_6 площею 2100 кв. м, залишено в користуванні будинкоуправління № 60 Сталінського району.

Посилаючись на вищевказане рішення як на підставу наявного у позивача права на користування спірною земельною ділянкою, ОСОБА_6 вказував про те, що ОСОБА_13 як новий власник незаконно демонтувала огорожу, що існувала на межі між земельними ділянками, що належали на праві власності ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 та будинком по АДРЕСА_6, звела нову огорожу з порушенням норм ДБК та, змістила межу земельної ділянки, позбавивши позивача доступу до сараю, що розташований на прибудинковій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками (ч. ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Виходячи з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, та норм ст. 42 ЗК України слід дійти висновку, що у разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Таким чином, суди з урахуванням встановлених у справі обставин дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його права як співвласника багатоквартирного будинку, оскільки відповідно до положень ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку повинно підтверджуватись державним актом на право власності на землю чи державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 29 березня 1954 року № 423 не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності у позивача права користування земельною ділянкою площею 2100 кв. м по АДРЕСА_6.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун
Судді: О.В. Кафідова Т.О. Писана О.В. Умнова І.М. Фаловська