Справа № 324/1790/16-ц
Провадження № 2/324/61/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 Пологівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Кацаренко І.О.,

при секретарі Пилипенко Я.М., Божко В.О., Басараб А.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ :

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення їх від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, позивач, є дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачі є її, позивача, племінниками, і онуками ОСОБА_5. Батько відповідачів у справі, а її, позивача, рідний брат ОСОБА_6 помер 13 березня 2014 року.

У позовній заяві до суду позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1, проживала разом зі своєю матірю ОСОБА_5 приблизно шість останніх років до дня смерті ОСОБА_5, яка настала 24 березня 2012 року, у м.Пологи Запорізької області (без зазначення певної адреси), бо мати потребувала постійного стороннього догляду, оскільки ці останні роки свого життя була паралізована і фактично прикута до ліжка. Жила мати окремо від неї, позивача, і тому вона, ОСОБА_1, вимушена була перебратися жити до матері. Весь тягар догляду за матірю ліг на її, позивача, плечі, в той час як вона теж є інвалідом другої групи. Пенсії її і матері були зовсім невеликі, коштів бракувало. Вона, позивач, купувала матері ліки, одяг, продукти харчування, предмети гігієни. Відповідачі у справі за всі шість років ні разу не явилися провідати бабусю, не цікавилися станом її здоровя, не надавали матеріальної допомоги на придбання ліків.

24 березня 2012 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №7 по вул.Лугова у м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай) залишок. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої ОСОБА_5 в рівних частках були вона, позивач, і її рідний брат, батько відповідачів ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6 відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, не маючи при цьому права на спадщину, оскільки вони ухилялися від виконання своїх обовязків по догляду за своєю бабусею ОСОБА_5

Позивач вважає, що відповідачів слід усунути від права на спадкування, оскільки за життя їх бабусі, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, вони ухилялися від надання їй допомоги. У звязку з цим позивач просить постановити судове рішення, яким усунути ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті їх бабусі ОСОБА_5, яка померла 24 березня 2012 року в м.Пологи Запорізькі області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити. При цьому ОСОБА_1 пояснила суду, що вона з матірю проживали окремо, але приблизно у 2006 році вона проживала разом з матірю в будинку матері, а потім забрала матір до будинку своєї дочки ОСОБА_7 у м.Пологи по вул.Лугова,3, де мати і померла. Її, позивача, рідний брат і батько відповідачів ОСОБА_6 помер 13 березня 2014 року, але не допомагав їй, позивачу, здійснювати догляд за матірю, хоча він працював і мав можливість допомагати. Після смерті матері вона і брат у нотаріуса отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку і право на земельну частку (пай) залишок. На будинок вона і брат свідоцтво про право на спадщину не отримали, бо потрібно було виготовляти документи на будинок, бо будинок належить їх покійному батьку по документах, батько помер ще в 1983 році. Відповідачі у справі не мають морального права на спадщину, бо їх батько ОСОБА_6 за своє життя, а також і самі відповідачі ніякого догляду за ОСОБА_5 не здійснювали, а ухилялися від догляду за нею.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 (а.с.34,35) в судовому засіданні, не вбачаючи підстав для задоволенню позовних вимог ОСОБА_1, оскільки на день звернення її до суду з позовом її рідний брат ОСОБА_6 був вже померлим, а свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері вже були отримані, просила суд вирішити справу на підставі вимог діючого законодавства України.

Відповідач ОСОБА_4 своєю заявою до суду просить справу розглянути в її відсутність, її інтереси представляє її брат ОСОБА_3 (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_3, який в судовому засіданні представляє свої інтереси і інтереси своєї рідної сестри ОСОБА_4 за довіреністю на а.с.49, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав і просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що він і ОСОБА_4 проживали від своєї бабусі ОСОБА_5 окремо. Їх батько ОСОБА_6 пережив свою матір всього на два роки, але за життя він постійно допомагав ОСОБА_1 матеріально утримувати ОСОБА_5, бо батько працював. Після смерті ОСОБА_5 батько і ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку і сертифікат в рівних частках. Після смерті батька він і ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. На будинок №7 по вул.Лугова у м.Пологи батько за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але з яких саме підстав, йому, відповідачу, невідомо. Можливо, бракувало коштів. Батько допомагав поховати бабусю, допоміг позивачу матеріально. Він, відповідач, і ОСОБА_4 не ухилялися від утримання бабусі, бо був живий їх батько, який опікувався бабусею. Бабуся безпосередньо до нього і сестри за допомогою не зверталася. Позивач ОСОБА_1, доглядаючи матір, користувалася її пенсією, а також отримувала допомогу по догляду за матірю.

Державний нотаріус ОСОБА_8 своїми заявами до суду просить справу розглянути у відсутність представника Пологівської державної нотаріальної контори (а.с.38,44,109,157,206,214).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є племінником покійної матері позивача «у третьому коліні». ОСОБА_1 він знає з 2000 року, він часто відвідував її. Коли ОСОБА_5 померла, він був на її похороні. Відповідачів він на похороні не бачив. Від сусідки позивача він чув, що відповідачі забрали документи бабусі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є дочкою позивача і онукою ОСОБА_5 Кілька років до смерті ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_1 у м.Пологи по вул.Лугова,7, бо у ОСОБА_1 не було свого житла. Восени 2010 року вона, свідок, забрала бабусю і матір до себе додому у м.Пологи, вул.Лугова,3, бо у них маленькі пенсії, їм нічим було опалювати будинок. ОСОБА_6, син ОСОБА_5, не допомагав ОСОБА_1 доглядати за своєю матірю не матеріально, не будь-яким іншим чином.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він з сином позивача ОСОБА_11 з 2000 по 2007 роки працювали разом. У ці роки він бував у ОСОБА_10 вдома по вул.Лугова у м.Пологи, і бачив, що там жила старенька бабуся. Він не знає, як її звали. Бабуся не ходила, де вона постійно жила, він не знає. Він допомагав ОСОБА_10 цю бабусю перенести в інший будинок, але коли це було, він не памятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є зятем ОСОБА_1 Йому відомо, що останніх пять років до смерті ОСОБА_5 за нею доглядала ОСОБА_1, бо ОСОБА_5 була паралізована. ОСОБА_1 прала речі ОСОБА_5, мила її, купувала їй продукти, ліки. Відповідачі не приходили відвідувати бабусю, коли вона хворіла, не допомагали ОСОБА_1 доглядати за ОСОБА_5

Суд, вислухав позивача і її представника, відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 24 березня 2012 року у віці 83 років у м.Пологи померла ОСОБА_5 (а.с.8). Хворобами, що призвели до смерті ОСОБА_5, у лікарському свідоцтві про смерть №98 від 24 березня 2012 року зазначені хронічне порушення кровообігу, атеросклеротична хвороба, інші суттєві (фонові) стани гіпертонічна хвороба (а.с.217).

Позивач і батько відповідачів ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_5 і спадкоємцями першої черги за законом до її майна (а.с.10,93). Відповідачі у справі є дітьми ОСОБА_6 і онуками ОСОБА_5 (а.с.117,132,зворот).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належні їй і її померлому у 1983 році чоловіку житловий будинок №7 по вул.Лугова в м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай).

Діти померлої ОСОБА_1 і ОСОБА_6 18 жовтня 2012 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку і право на земельну частку (пай), їх частки у спадщині є рівними по 1/2 частині за кожним (а.с.133,135,зворот).

Батько відповідачів ОСОБА_6 помер 13 березня 2014 року у м.Пологи (а.с.112,зворот).

Відповідачі у справі після смерті їх батька отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, до складу якого входить і майно, яке ОСОБА_6 прийняв у спадок після смерті матері (а.с.127,129, 142, зворот, 144).

ОСОБА_1 отримувала в УПтаСЗН Пологівської райдержадміністрації компенсацію по догляду за своєю матірю ОСОБА_5 відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» з 21 вересня 2011 року по 24 березня 2012 року, що підтверджується довідкою УПтаСЗН на а.с.4, розмір цієї допомоги, як пояснила позивач суду, становив 70 грн. на місяць. Зі слів позивача, вона і її мати отримували мінімальний розмір пенсії, який саме, вона не памятає.

Статтями 202, 203 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Ч.1 ст.264 СК України передбачено, що внуки, правники зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

У Постанові №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини 3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'влена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В матеріалах справи немає жодного доказу про умисне ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю. Поясненнями жодного із допитаних судом свідків умисне ухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_5 також не доведено.

З наданих позивачем суду письмових доказів, які були досліджені судом у судовому засіданні, не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала в безпорадному стані і потребувала допомоги від відповідачів у справі.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд виходить з того, що на час смерті бабусі відповідачів був живим їх батько, стосовно якого дослідженими в судовому засіданні доказами судом також не встановлено факту умисного ухилення від надання допомоги своїй матері ОСОБА_5, а, навпаки, спростовується копією довідки квартального комітету №515 від 14 серпня 2012 року на а.с.98 про те, що ОСОБА_6 проживав разом зі своєю матірю. Зазначена довідка надавалася нотаріусу у спадкову справу і нічим не спростована на час розгляду справи.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, позивачем не доведено фактів звернення померлої до відповідачів за матеріальною чи фізичною допомогою, і потреби в такій допомозі саме від відповідачів.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2011 року у справі №6-3077св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі №6-42981св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року у справі №6-11413св12 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі №6-16525св14 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визначення часток співвласників у праві спільної власності та за зустрічним позовом про усунення від права на спадкування та правовою позицією висловленою в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Позивач є інвалідом другої групи, на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подачу позову до суду звільнена (а.с.5).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,15,57-60,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.202,203,264 Сімейного Кодексу України, ст.1224 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кацаренко І.О.