У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 7 червня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції та скасування постанови,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника та ДВС, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 7 червня 2017 року ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції та скасування постанов відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник заявника покликається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема норми ст. ст. 27, 28, 32 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких, умовами для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Вказує, що у жовтні 2016року ОСОБА_1 повністю погашено кредит шляхом внесення коштів на рахунок банку, про що останнім видано довідку та подані заяви про повернення виконавчого листа та закінченням виконавчого провадження в звязку із повним погашенням заборгованості добровільно, однак державним виконавцем, після повернення виконавчого листа стягувачу, 20.10.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по стягненню з нього виконавчого збору у розмірі 14680,62грн.

Вважає, що постанови державним виконавцем про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження винесені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» і підлягають скасуванню.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 18 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 570/2621/15-ц від 14 липня 2016 року, виданого Рівненським районним судом Рівненської області по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору № 194А від 6 травня 2008 року 2015 року в сумі 10442,93 долари США, що в гривневому еквіваленті становить суму 164915,25 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1891 грн.

По причині не отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, про що складено відповідний акт державного виконавця, 26 серпня 2016 року проведення виконавчих дій було відкладено до 4 вересня 2016 року, а 5 вересня 2016 року через несплату боргу боржником, згідно виконавчого листа, була вчинена виконавча дія, яка полягала у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню.

5 вересня 2016 року також розпочато примусове виконання судового рішення, в рамках якого описано та арештовано майно боржника, цього ж числа для проведення експертної оцінки майна боржника призначено експерта, а 3 жовтня 2016 року майно боржника передано на реалізацію до РФДП "Сетам".

За твердженнями представника заявника - ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості перед банком ОСОБА_1 перерахував через ДВС 10 000 грн., а 30.09.2016 року - повністю вніс на рахунок банку всю суму заборгованості за кредитним договором, що підтверджується довідкою № 09.203-86/96-1837 від 10.10.2016 року.

19 жовтня 2016 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу відповідно до поданої ним заяви від 13.10.2016 року, а на наступний день - виніс постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані заявником постанови про стягнення виконавчого збору від 5.09.2016року та про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016року є такими, що постановлені з дотриманням вимог Закону України „Про виконавче провадження".

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.383-387 ЦПК України предметом дослідження суду за скаргою сторони виконавчого провадження є дії чи бездіяльність, рішення державного виконавця під час виконання судового рішення та їх відповідність вимогам закону.

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України „Про виконавче провадження" (Закон набрав чинності 5 жовтня 2016 року) встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав добровільно рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, оскільки боржник вніс всю суму боргу лише 30.09.2016року, а до цієї дати державним виконавцем, в межах примусового виконання судового рішення, описано та арештовано майно боржника, та для проведення експертної оцінки майна боржника призначено експерта.

При цьому виконавчий збір стягнуто в сумі 15680,62грн. ((164 915,25+1891)-10 000), тобто в розмірі, передбаченому статтею 28 Закону України „Про виконавче провадження" 10% суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом.

Покликання заявника, що сума виконавчого збору може бути стягнута виключно за фактом стягнення (повернення) конкретно визначеної суми, не узгоджуються з положеннями ч.2 ст.28 Закону України „Про виконавче провадження" (діючій в редакції станом на 5.09.2016року), відповідно до яких виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Доводи скарги про те, що з 5.10.2016року на підставі п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні норм цього закону.

Як зазначено вище, постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем винесена 5.09.2016року за виконавчим листом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постанова про відкриття виконавчого провадження по її виконанню постановлена 20.10.2016року.

Частину пяту статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 6 на підставі змін, внесених прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно якого, "виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом".

Вказані зміни набрали чинності 30.11.2016року і стосуються постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, винесених до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» при примусовому стягненні заборгованості з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а не розповсюджуються на постанови про стягнення судового збору при примусовому виконанні інших виконавчих документів, в інших правовідносинах.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317, 319,325 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу залишити Рівненського районного суду Рівненської області від 7 червня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4