АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О. Груп» про визнання правочинів недійсними за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2017 року,

встановила:

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2017 року в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про забезпечення позову відмовлено.

На вказану ухвалу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення позову.

Заборонити проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням та державною реєстрацією права власності на нежитлову будівлю приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» з підвалом, яке розташоване по АДРЕСА_1, яке належить товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О. Груп».

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що підстави вважати, що рішення суду в даній справі може бути не виконане або утрудниться його виконання відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Так, відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 (далі - постанови пленуму Верховного Суду України) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що підстави вважати, що рішення суду в даній справі може бути не виконане або існує загроза утруднення його виконання відсутні.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права, а тому згідно пункту 1 статті 312 ЦПК України її слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апелянта про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 7 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності за №14906476 від 7 червня 2016 року;

- визнати недійсною передачу ОСОБА_2 24/100 частин нежитлової будівлі приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке розташоване по АДРЕСА_1 Чернівцької області, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О. Груп» шляхом підписання акту приймання-передачі нерухомого майна від 5 жовтня 2016 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності за №17605004 від 24 листопада 2016 року.

Вимоги позивача відповідно до пред'явленого позову є вимогами немайнового характеру.

Можливе рішення суду про задоволення вищевказаних позовних вимог не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

В.В. Яремко