Справа № 163/3221/16-ц Провадження № 22-ц/773/937/17 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Категорія: 47 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

26 грудня 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю. Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на підставі рішення Куснищанської сільської ради від 18 жовтня 1994 року № 3/1 у приватну власність передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,13 га.

Зазначає, що не може отримати державні акти на право власності на вказані земельні ділянки, оскільки їх частина передана у власність ОСОБА_3

У позивача не виникало непорозумінь із ОСОБА_7 матірю ОСОБА_3 Між ділянками росли фруктові дерева, на відстані кількох метрів від них проходила межа. Після отримання ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки, межа була зміщена до належних позивачеві фруктових дерев.

Ширина земельної ділянки позивача відносно вулиці згідно схеми меж відведеної земельної ділянки 1979 року становила 21 м., а в результаті приватизації земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ширина ділянки позивача зменшилась до 17,66 м.

Позивач зазначає, що акт погодження меж не підписувала, рішення сільської ради про виділення ОСОБА_7 у власність земельної ділянки площею 0,61 га не приймалося.

Внаслідок цього порушено її право на приватизацію земельних ділянок, які знаходилися в користуванні.

Позивач просила суд визнати недійсними рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 18 жовтня 1994 року № 3 про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки; рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26 січня 2011 року № 3/4 про надання земельних ділянок у власність ОСОБА_3; державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,3152 га серії ЯЛ № 059821, 059822 від 6 вересня 2011 року на імя ОСОБА_3; частково свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2010 року щодо спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 земельних ділянок площею 0,25 га та 0,3152 га.

23 лютого 20017 року позивач подала заяву про доповнення позовних вимог, згідно якої просила суд також визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку від 1 вересня 1997 року на імя ОСОБА_7; договори дарування земельних ділянок площею 0,2493 га та 0,3148 га, укладені 1 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та їх державну реєстрацію.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача ОСОБА_4

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16 травня 2017 року постановлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсним рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 щодо надання у приватну власність ОСОБА_7 земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства відмовити за недоведеністю позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсними:

- державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ без номера від 1 вересня 1997 року на імя ОСОБА_7 щодо земельної ділянки площею 0,61 га на території Куснищанської сільської ради;

- рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 26 січня 2011 року № 3/4 в частині затвердження технічної документації і передачі ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,25 га кадастровим номером :01:002:0001 та площею 0,3152 га кадастровим номером :01:002:0064;

- свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРВ № 406056, зареєстрованого в реєстрі за № 1855;

- державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 059821, № 059822

відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсними вчинених ОСОБА_3 договорів дарування ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,3148 га кадастровим номером :01:002:0064 та земельної ділянки площею 0,2493 га кадастровим номером :01:002:0001, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстровими номерами 1535 і 1533 відповідно, а також державної реєстрації цих договорів відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши пояснення представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав законним рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 щодо надання у приватну власність ОСОБА_7 земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства. Також виходив з того, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом в частині вимог про визнання недійсними державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ без номера від 1 вересня 1997 року на імя ОСОБА_7 щодо земельної ділянки площею 0,61 га на території Куснищанської сільської ради; рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 26 січня 2011 року № 3/4 в частині затвердження технічної документації і передачі ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,25 га кадастровим номером :01:002:0001 та площею 0,3152 га кадастровим номером :01:002:0064; свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРВ № 406056, зареєстрованого в реєстрі за № 1855; державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 059821, 059822 з пропуском строку позовної давності. Оскільки відповідні рішення та державні акти судом не скасовані, відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.

Висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 30 червня 2006 року, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 13 червня 2006 року належить житловий будинок № 36 по вул. Матиюка в с. Куснища Любомльського району Волинської області (а.с. 7).

З архівного витягу, наданого державним архівом Волинської області 3 листопада 2016 року, вбачається, що рішенням Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 «Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність» відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» передано безкоштовно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_6 0,25 га, ОСОБА_7 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_6 0,13 га, ОСОБА_7 0,20 га (а.с. 20).

1 вересня 1997 року ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0,61 га на території Куснищанської сільської ради для будівництва і обслуговування житлових і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 58).

При цьому, в матеріалах технічного звіту по видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_7 міститься незасвідчена належним чином копія рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3 про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 0,61 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлових і господарських будівель та 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 110).

ОСОБА_7 померла 3 грудня 1998 року, а належну їй на праві власності земельну ділянку успадкувала її дочка ОСОБА_3, яка належним чином оформила свої спадкові права та отримала в Любомльській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2010 року за реєстровим № 1514 на 1/2 частку земельної ділянки та 26 жовтня 2010 року за реєстровим № 1855 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,61 га в межах згідно з планом, розташованої на території Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, переданої для будівництва і обслуговування житлових і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 72, 73).

Рішенням Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26 січня 2011 року № 3/4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства по вул. Матиюка, 35 в с. Куснища Любомльського району Волинської області та передано ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0001 загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0064 загальною площею 0,3152 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 14).

6 вересня 2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 059821 (кадастровий номер :01:002:0001) та серії ЯЛ № 059822 (кадастровий номер :01:002:0064) (а.с. 11, 12).

Згідно договорів дарування земельної ділянки від 1 листопада 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 і зареєстрованих в реєстрі за № 1533 та 1535, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2493 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,3148 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Матиюка, 35 в с. Куснища Любомльського району Волинської області та цього ж дня у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості про ОСОБА_4 як про власника вказаних земельних ділянок (а.с. 64-66, 101, 102).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 56, 67 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року, який був чинний на час прийняття сільською радою рішення про приватизацію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельних ділянок, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 га, селищах міського типу 0,15 га, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів не більше 0,25 га, у містах 0,1 га. Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га.

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» передбачалася передача сільськими, селищними, міськими Радам народних депутатів громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

12 січня 2016 року комісією Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки ОСОБА_6 по вул. Матиюка, 36 в с. Куснища, про що складено акт в якому зазначено, що земельна ділянка ОСОБА_6 біля дороги становить 18 м., а згідно проекту забудови 1979 року 21 м. Крім того, зі схеми розміщення земельної ділянки, доданої до акту вбачається, що ширина земельної ділянки ОСОБА_6 відносно дороги становить 18 м., ОСОБА_3 41,20 м. (а.с. 18, 19).

В матеріалах технічного звіту по видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_7 міститься план, з якого вбачається, що ширина земельної ділянки ОСОБА_7 відносно дороги становила 41,20 м. (а.с. 112).

Тобто, вже на момент видачі ОСОБА_7 державного акта на землю ширина її ділянки від дороги становила як і на даний час 41,20 м. (а.с. 19,112).

Обгрунтовуючи порушення своїх прав як землекористувача позивач покликалася на схему меж відведеної земельної ділянки, розміщеної на звороті акта про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 20 серпня 1979 року, згідно якої ширина земельної ділянки ОСОБА_6 відносно дороги становила 21 м. (а.с. 17).

Проте, особи, які беруть участь у справі, в судовому засіданні не заперечують той факт, що масив був забудований задовго до складання вищевказаного акта. Тобто фактичні межі землекористування між сусідами склалися раніше 1979 року.

Приватизувавши за рішенням сільської ради у 1994 році присадибну земельну ділянку позивач ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на землю не отримала, технічну документацію не виготовляла.

На даний час позивач не може підтвердити належними доказами, що ширина її ділянки зі сторони вул. Матиюка має становити 21 м., а звуження до 18 м. відбулося внаслідок неправомірної поведінки сусіднього землекористувача ОСОБА_7 чи її правонаступників.

Із рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 «Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність» не вбачається, що позивачу була передана у власність ділянка шириною 21 м. відносно дороги (а.с. 20).

Площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно державного акта на право приватної власності на землю від 1 вересня 1997 року, належної ОСОБА_7 становить 0,25 га, що відповідає розміру, визначеному у рішенні Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 згідно витягу, наданого державним архівом Волинської області (а.с. 20). Саме ця ділянка прилягає до вул. Матиюка.

Розбіжності в площі ділянки для ведення особистого підсобного господарства згідно рішення сільської ради (0,20 га) та державного акта (0,36 га) не можуть бути підставою для визнання державного акта недійсним за позовом суміжного землекористувача, оскільки позивач не надала доказів, що збільшення такої площі відбулося за рахунок належної їй земельної ділянки. Вказана ділянка не суміжна із вул. Матиюка.

Невідповідність між архівним витягом з рішення сільської ради (а.с. 20) та копією рішення, що міститься в матеріалах технічного звіту по видачі державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 110) може бути предметом перевірки компетентних державних органів, що здійснюють нагляд за законністю, проте не свідчить про підставність позовних вимог позивача в даній цивільній справі, оскільки застосувати встановлені цивільним законодавством способи захисту прав суд може лише у випадку доведеності порушення безпосередньо особистих прав позивача.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач просив визнати недійсним рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3 про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 0,61 га, а не рішення Куснищанської сільської ради Любомльського району від 18 жовтня 1994 року № 3/1 про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 0,45 га, оскільки з протоколу № 3 від 18 жовтня 1994 року вбачається, що на розгляд сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району виносилося кільки питань, з яких перше стосувалося передачі та надання земельних ділянок у приватну власність, що свідчить про те, що саме рішенням № 3/1 вирішувалися питання, що стосуються даного спору (а.с. 103-105, 113).

Належним чином засвідченими архівними документами підтверджуються дані щодо передачі ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 0,45 га, а підстав визнавати недійсним рішення, незасвідчена належним чином копія якого міститься в матеріалах технічного звіту, в суду немає.

Позивач сама визнає у тексті позовної заяви, що рішення сільської ради про виділення ОСОБА_7 у власність земельної ділянки площею 0,61 га не приймалося.

Сама по собі відсутність підпису суміжного землекористувача у акті погодження меж не може бути підставою для визнання недійсним державного акта про право власності на землю.

Вирішуючи питання про застосовування позовної давності суд повинен зясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що позивач, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами, що при прийнятті сільською радою рішення про приватизацію земельної ділянки та виготовленні державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_7 було порушено її законні права як землекористувача, тому відсутні підстави визнавати вказані акти недійсними. Відповідно відсутні підстави визнавати недійсними правовстановлюючі документи правонаступників: спадкоємця ОСОБА_7 ОСОБА_3 та набувача за договорами дарування ОСОБА_4

За таких обставин доводи позивача в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду першої інстанції є частково обгрунтованими, тому відповідно до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в даній справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16 травня 2017 року в даній цивільній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді