Справа 279/3532/16-ц
Номер провадження 2/279/166/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Мишко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства фірми «Арсанія», треті особи Коростенська міська рада, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, про визнання недійсною умови договору купівлі-продажу державного майна від 31.03.1994 року про передачу гуртожитку у власність підприємства ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Арсанія» , уточнивши його, в якому просить визнати недійсною умову договору купівлі-продажу державного майна від 31 березня 1994 року про передачу гуртожитку по провулку Табукашвілі,12 в м. Коростень Житомирської області посвідченим нотаріально 11 травня 1994 року за № 1-3532 в Другій Житомирській нотаріальній конторі та зареєстрованим в Коростенській міській раді народних депутатів від 18 травня 1994 року, а також визнати вказаний гуртожиток власністю територіальної громади Коростенської міської ради.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1990 року проживає в гуртожитку за вказаною адресою, який до 1994 року знаходився у віданні Коростенської орендної виробничої торгово-комерційної фірми «Арсанія», правонаступником якої став ПрАТ фірма «Арсанія», на баланс якої віднесено вказаний гуртожиток. Балансова вартість гуртожитку становила 1289342 крб, залишкова вартість 0 карбованців. 31 березня 1994 року було укладено договір купівлі-продажу державного майна між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та товариством покупців членів трудового колективу Коростенської виробничої торговельно-комерційної фірми «Арсанія». За умовами договору майно включає в себе всі активи і пасиви, обладнання, устаткування та інше майно згідно акту інвентаризації, в якому відображено і гуртожиток . Позивач стверджує, що гуртожиток не приватизовувався , за договором купівлі-продажу його було передано всупереч вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» та Методики оцінки вартості обєктів приватизації затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, що призвело до порушення її права на приватизацію квартири в гуртожитку, яку вона займає по даний час.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача ОСОБА_3 в засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Представник Фонду державного майна України в засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник Коростенської міської ради в судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток.

За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу без участі сторін та без фіксації технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1990 року. До 1994 року вказаний гуртожиток знаходився у віданні державного підприємства Коростенська орендна виробнича торгово-комерційна фірма «Арсанія». В 1994 році була проведена приватизація майна Коростенської орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія» шляхом викупу товариством покупців членів трудового колективу.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.03.1994 року укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та товариством покупців членів трудового колективу Коростенської орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія» останні придбали державне майно цілісного майнового комплексу Коростенської орендної виробничої торгівельно-комерційної фірми «Арсанія».

В інвентаризаційних описах основних засобів складених на час приватизації Коростенської орендної виробничої торгово-комерційної фірми «Арсанія» станом на 01.11.1993 , обліковувався гуртожиток, інв. № 2513 балансовою вартістю 1289342 крб. Залишкова вартість вищезазначеного гуртожитку становила 0 крб. При проведенні дооцінки повністю зношених основних засобів під час приватизації, гуртожиток не дооцінювався.

Згідно з п.1.3 договору купівлі продажу вартість відчужуваного цілісного майнового комплексу становила 523158000 крб. 30 червня 1994 року складено акт передачі державного майна Коростенської орендно-виробничої торгово-комерційної фірми «Арсанія», відповідно до якого передано майно вартістю 523158000 крб., в тому числі основні засоби, згідно інвентаризаційних описів, залишковою вартістю 267154 крб. ( при цьому гуртожиток мав нульову залишкову вартість).

Враховуючи, що гуртожиток (інв.№ 2513) мав нульову залишкову вартість, до вартості майна, що придбавали члени трудового колективу Коростенської орендної виробничої торгово-комерційної фірми «Арсанія» вартість гуртожитку не увійшла.

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 02.07.2003 року №339 гуртожитку надано статус житлового будинку. За таких обставин він підлягає передачі у комунальну власність.

Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тобто, на спірні правовідносини щодо підстав визнання недійсною умови договору купівлі-продажу поширюється дія норм Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року, чинного на час їх виникнення.

У відповідності до вимог ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. При цьому ст. 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами й організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обовязків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (ст.ст. 45-47,49-58 ЦК УРСР).

Вимоги до договору та порядку його укладення встановлені в тексті договору.

Жодна із вказаних обставин позивачкою не оскаржується.

Заявляючи такий позов, ОСОБА_1 не вказала вимогам якого закону не відповідає укладена сторонами угода, стороною в якій позивачка не була.

На думку суду, не підлягають до задоволення і вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання гуртожитку власністю територіальної громади.

Відповідно до ч.ч.1,4ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», його дія поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час ( не менше пяти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності , крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Статтею 4 вищезгаданого Закону передбачено, що громадяни, на яких поширюється його дія, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках , що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

У відповідності до ч.3ст.14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є наймачем кімнати у спірному гуртожитку по провулку Табукашвілі в м. Коростень Житомирської області та проживає там з 1990 року.

Вказаний гуртожиток увійшов до статутного капіталу товариства під час його приватизації, а відтак , на нього поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».

Однак, позивачка в позовній заяві не ставила питання про зобовязання відповідача передати у комунальну власність територіальної громади м. Коростеня гуртожиток по провулку Табукашвілі,12 в м. Коростені Житомирської області у порядку передбаченому Законом України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 року №147/98-ВР та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10.11,213-215 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. 48 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства фірми «Арсанія», треті особи Коростенська міська рада, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, про визнання недійсною умови договору купівлі-продажу державного майна від 31.03.1994 року про передачу гуртожитку у власність підприємства відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів після його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Коваленко