Справа № 307/1736/17
Провадження № 2/307/1107/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кривської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами у цілому за адресою: АДРЕСА_1

Посилаються на те, що в 1955 році його баба, ОСОБА_2 та дідо, ОСОБА_3, побудували вищевказаний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2, яка після своєї смерті залишила заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, а також все, на що вона за законом буде мати право, заповіла йому.

В будинку АДРЕСА_1 він зареєстрований з 16.10.2007 р. та проживає з народження до сьогоднішнього дня.

Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку після смерті баби немає.

У порядку ст. 1268 ЦК України він звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники Кривської сільської ради та Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були дідом та бабою ОСОБА_1

За своє життя вони спорудили житловий будинок АДРЕСА_1.

Із витягу з погосподарської книги, від 30.06.20017 р., убачається, що вищевказаний будинок був зареєстрований за ОСОБА_2

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Згідно заповіту ОСОБА_2 від 27.06.2007 р. все її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_1,

Даний заповіт не відмінений і не скасований.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У спадкову масу на момент смерті ОСОБА_2 входив житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

На даний час на ім'я позивача виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд балансова вартість вищевказаного будинку складає 860847 грв.

З експлікації вищевказаного будинку вбачається, що він складається з коридору площею 7.6 м.кв., житлової кімнати - 17.3 м.кв., житлової кімнати 18.1 м.кв. та кухні - 7.5 м.кв.

Відповідно до характеристики будівель і споруд, площа житлового будинку - 58 м.кв., господарської споруди - 19.1 м.кв., літня кухня - 48.9 м.кв., вбиральні - 1.2 м.кв., 32.7 м.кв. - огорожа.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину у встановленому законом порядку оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем.

З листа Тячівської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне померлій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва прирівнювалося до його реєстрації, ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2., на належний спадкодавцю будинок відсутні правовстановлюючі документи які б дозволяли видати свідоцтво про спадщину, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин керуючись ст.ст. 197, 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216-1218, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями розташований у АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.