АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1971/17 Справа № 205/6697/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ МОБІЛІТІ", треті особи: Жовтневий відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання частково недійсними кредитних договорів, графіків погашення кредиту, визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написи нотаріусів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», за умовами якого просила суд: визнати недійсним кредитний договір №50007069 від 12 грудня 2012 року, укладений між відповідачем та нею в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування; визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50007069 від 12 грудня 2012 року, та його невід'ємну частину; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до вказаного кредитного договору під заголовком «Загальні умови кредитування».

Також позивач просила: визнати недійсним кредитний договір №50010369 від 28 серпня 2013 року, укладений між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_2 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування; визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до вказаного кредитного договору та його невід'ємну частину; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до цього кредитного договору під заголовком «Загальні умови кредитування».

Крім цього у жовтні 2015 року та у березні 2016 року уточнила свої вимоги та крім вищевикладеного просила: визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис № 835 від 18 вересня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та виконавчий напис № 50 від 25 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що позивачем в силу статусу слабкої сторони, було укладено з ТОВ "Порше Мобіліті" договір споживчого кредитування, до якого, всупереч принципів добросовісності, розумності та справедливості було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорах, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 грудня 2012 року між позивачкою ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50007069, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 114 045,88 грн., визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14010,55 доларів США. Строк кредиту визначений в договорі 60 місяців, а процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW модель Polo sedan, кузов ХW8ZZZ61ZDG022425, обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012.

Відповідно до умов цього Кредитного договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору №50007069 від 12.12.2012 року додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежів в гривні, а відображено суму кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США (а.с.10-16, 19-20).

Крім того, 20 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50007069 та відповідно до умов п. 1.1. якого зобовязання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем, а 25 вересня 2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту (а.с.21-23).

Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців» (а.с.18).

30 листопада 2012 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103062 купівлі-продажу автомобіля ком. № 374421, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором №50007069 від 12.12.2012 року. Загальна сума договору складає 134 171,62 грн., а 17 грудня 2012 року автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі (а.с.24-25).

Також встановлено, що 28 серпня 2013 року між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір № 50010369, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 113 857,76 грн., визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14001,25 доларів США, на строк 60 місяців та зі сплатою відсотків в розмір 9,90% та ця процента ставка змінна відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов ХW8ZZZ61ZDG051943, обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012.

Відповідно до умов вищезазначеного Кредитного договору № 50010369 від 28 серпня 2013 року усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору від 28 серпня 2013 року № 50010369 додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежі в гривні, а відображено сума кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США (а.с.26-33).

29 серпня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50010369 та відповідно до умов п. 1.1. договору застави зобовязання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем (предмет застави). 29 серпня 2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту (а.с.34-36).

Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців» (а.с.37).

21 серпня 2013 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103508 купівлі-продажу автомобіля ком. № 902755, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором . Загальна сума договору складає 133 950,30 грн. (а.с.41-42), та цього ж дня автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі.

Умовами спірного кредитного договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування. Договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування та графік погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору) передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у день повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору.

В подальшому позичальник сплачує платежі з повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5 загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3 загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

У звязку з чим, визначення у договорі еквіваленту зобовязання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобовязанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невідємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, позивач підтвердив, що йому надано вичерпну інформації про умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Таким чином, істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору.

Положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, але не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобовязанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказані обставини справи та вимоги закону не врахував.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскаржуваний виконавчий напис № 835 від 18 вересня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 № 50 від 25 січня 2016 року були підставами для відкриття виконавчих проваджень з приводу звернення стягнень на транспортні засоби, що були придбані за грошові кошти, одержані позивачкою в кредит у відповідача. Але наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у звязку з виникненням такої заборгованості у позивача перед відповідачем через дію положень кредитних договорів, які оспорюються і підлягають визнанню недійними.

З таким висновком суду погодитись також не можна.

Вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості за рахунок предмета застави регламентується ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 8791 Закону України «Про нотаріат», гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, (далі Порядок), п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, (далі Перелік).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а відповідно до ч. 1 ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Крім того, п. 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Лише та обставина, що зазначена більша сума заборгованості за кредитом ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15).

Також, в повідомленні зазначалось, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти. Розмір такої заборгованості підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу валют та буде перераховано станом на дату вчинення відповідного виконавчого напису або подання позову, у звязку з чим сума заборгованості за кредитом у гривні буде відрізнятися від вказаної у вимозі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню.

У звязку з чим рішення суду про задоволення позову є необгрунтованим, та це рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки суперечать вимогам діючого законодавства, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_6