Справа №: 343/1113/17
Провадження №: 2/0343/525/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить увалити рішення , яким визнати за ним, ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,1 кв. м. житловою - 15,3 кв.м.( літ. А за технічним паспортом).

Свої вимоги мотивує тим , що 09.05.1997 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладений договір найму квартири АДРЕСА_1 терміном - до травня 1999 року.

Під час укладення договору ОСОБА_2 передала йому документи, які посвідчують право власності на квартиру, зокрема , рішення виконавчого комітету Вигодської селищної ради №32 від 23.07.1992 року про дозвіл на продаж Вигодською селищною радою квартири АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 від 17.04.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, який зареєстрований в реєстрі під № 757, з відміткою про реєстрацію права власності в Івано-Франківському ОБТІ за реєстровим номером 330 від 23.04.1993 року, а також будинкову книжку для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 також повідомила його про те, що вона виїжджає в Росію, куди саме - адресу йому не повідомила.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

З часу укладення договору найму, з дозволу ОСОБА_2, він разом з дружиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в квартирі за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилася дочка ОСОБА_6, яка з часу народження теж проживає в квартирі за вказаною адресою.

15.03.1999 року ОСОБА_2 надіслала йому листа з м. Правдінськ Російської Федерації, в якому цікавилася, чи надалі він буде проживати в квартирі і чи не бажає купити спірну квартиру, обіцяла приїхати в травні 1999 року. Однак вона так і не приїжджала. Тобто з 1997 року ОСОБА_2 не приїжджала в смт. Вигоду, жодного разу не появлялася на квартирі, ніяких дій по утриманні квартири вона не вчиняла.

Він неодноразово надсилав листи на адресу ОСОБА_2 , однак відповіді не отримував.

10.04.2014 року він надіслав чергового листа ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2, проте лист повернувся без вручення, свідченням чого є конверт з відміткою поштового зв'язку про неможливість вручення даної кореспонденції ( поштовий конверт разом з листом додає до позовної заяви).

Факт проживання його разом із сім'єю в даній квартирі з травня 1997 року і по даний час підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 31.05.2016 року, складений з участю депутата селищної ради.

Він підтримує квартиру в технічному стані, займається благоустроєм, користується комунальними послугами, за надання яких сплачує комунальні платежі, заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги не має. На даний час необхідно проводити ремонт в квартирі, замінити систему електропостачання, необхідно замінити газоопалювальну систему, провести воду та виконати роботи по водовідведенню. Тобто, крім нього та членів його сім'ї, ніхто не піклувався та не піклується про житло, ніхто не проявляв інтересу до квартири, ніхто не пред'являв претензій до квартири і не заявляв права власності на неї.

Факт оплати ним за комунальні послуги підтверджується квитанціями про оплату послуг, в яких платником вказаний він, ОСОБА_1

З будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. ОСОБА_2 виписана з квартири 21.11.1993 року.

Згідно з технічним паспортом на квартиру виготовленим станом на 12.06.2017 року квартира АДРЕСА_1, - загальною площею 34, 1 кв. м., та складається з 1 житлової кімнати житловою площею 15, 3 кв. м.

Як свідчить висновок про вартість об'єкта оцінки від 21.06.2017 року, виконаний оцінювачем ОСОБА_8, ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 59 742 грн.

Він вже більше ніж 15 років з часу спливу позовної давності на пред'явлення вимоги про повернення квартири, добросовісно володіє квартирою АДРЕСА_1, відкрито, безперервно здійснює обслуговування квартири, доглядає за квартирою, добросовісно користується нерухомим майном протягом більше 15 років, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає, що є підстави для визнання за ним права власності на квартиру за вказаною адресою за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Додатково пояснив, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в одноповерховому дерев"яному бараці. Крім цієї квартири, в будинку є ще 7 квартир. Будинок потребує капітального ремонту. Всі інші жителі будинку згідно провести ремонт за свої кошти.

Представник позивача адвокат Оленин О.Ф. (довіреність а.с.25), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просила позов задоволити.

Представник Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву (а.с.26), згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради. Позов визнають.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, хоч судом вживалися заходи щодо належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи, про що свідчить оголошення в газеті "Галичина" №51(5301) від 20.07.2017 року (а.с.39-42).

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника,дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.п. 9, 10, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (ч.3 ст. 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.1993 року (а.с.14).

09.05.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла квартири АДРЕСА_1 строком до травня 1999 року (а.с.9).

Позивач разом з сім'єю проживає в указаній квартирі з 1997 року по теперішній час, фактично володіє вказаною квартирою, сплачує комунальні платежі, здійснює поточні ремонти, про що свідчать акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 31.05.2016 року (а.с.10) та копії квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.27-33).

ОСОБА_2, виписана з квартири 21.11.1993 року, у вказаній квартирі не проживає про що свідчить копія будинкової книги (а.с.15-17), з слів позивача місце проживання ОСОБА_2, взагалі невідоме.

Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази суду, суд приходить до висновку що позивач добросовісно заволодів чужим майном і з моменту закінчення договору найму житла від 09.05.1997 року - травень 1999 року, понад 15 років з часу спливу позовної давності продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою АДРЕСА_1, а власник спірного майна ОСОБА_2 втратила інтерес до цього майна, оскільки після закінчення строку договору не пред'явила вимоги про його повернення, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18-19) свідчить про те, що квартира посімейного спільного заселення розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 15,3 кв.м., кухні площею 9,4 кв.м., коридору площею 2,6кв.м., веранди площею 2,6кв.м., комори площею 2,2кв.м., обладнана підвалом площею 2,0 кв.м. Загальна площа квартири 34,1кв.м.

Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки (а.с.20-21) , ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 34,1м2 , АДРЕСА_1 становить (без врахування ПДВ) 59742грн.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, заволодів чужим майном на підставі договору найму з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом п'ятнадцяти років , з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами, починаючи з червня 2002 року, яким є квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2, в зв'язку з чим набув право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

На підставі викладеного ст.ст. 11, 15, 16, 182, 317, 318, 344, 355, 356, п. п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись статтями ст. ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя :