Провадження № 22ц/790/3747/17 Головуючий 1-ї інстанції Вікторов В.В.
Справа № 2024/2-1468/11 Доповідач Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кісь П.В., Коваленко І.П.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року старший державний виконавець Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 для виконання зведеного виконавчого провадження.

В поданні старший державний виконавець посилалась на те, що на виконанні в Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1468/11 від 24 квітня 2012року виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 120 грн. та 61931 грн. 21 коп., на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 41905 грн. 55 коп. та на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 20755 грн. 20 коп.

Боржник отримував постанови про відкриття провадження та виклик до ВДВС, однак не зявилася, попасти в квартиру неможливо, оскільки двері ніхто не відкрив 09 листопада 2016 року та 15 листопада 2016 року. На нерухоме майно боржника, а саме 2/3частини квартири за адресою АДРЕСА_2 було накладено арешт 25 березня 2016 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року в задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника відмовлено.

В апеляційній скарзі старший державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів, щодо наявності здійснення перешкод боржником по опису квартири на день звернення до суду, оскільки відповідно до актів, не підписаних державним виконавцем, останній вихід було здійснено 15 листопада 2016 року. Також не надано доказів, що в вказаній квартирі знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Проте, судова колегія не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними, а доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та відповідно неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1статті 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст.4 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2Ю, ТОВ «Сподобівка» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Сподобівка» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 41905 грн. 55 коп.; ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 61931 грн. 21 коп.; ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 20755 грн. 20 коп., ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 10030 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ліквідатора КС «Слобода-кредит» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2011 року змінено в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

01 червня 2016 року та 07 червня 2016 року державним виконавцем в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошових коштів.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

Суд першої інстанції правильно зазначив, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян та як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Так, частинами 1, 2 ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника, оскільки належним чином не перевірив доводи даного подання.

Судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження та як наслідок належним чином не з'ясовано чи отримувала ОСОБА_2 копії постанов про відкриття виконавчих проваджень та чи мала вона можливість із урахуванням часу отримання таких постанов виконати в добровільному порядку рішення суду. Аналогічний чином, у звязку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження суд першої інстанції не перевірив чи повідомлялась боржник та інші співвласники житла про намір державного виконавця вчиняти виконавчі дії; здійснення перешкод боржником по опису квартири на день звернення до суду; кому саме належить право власності на 1/3 квартири.

Посилання в ухвалі суду, що акти державного виконавця не підписані державним виконавцям належними та допустимими доказами не підтверджено та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції порушив порядок встановлений щодо вирішення вказаного питання і це у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з передачею вказаного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд в той же суд першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку відповідно до статті 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий:

Судді -