У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоВисоцької В.С.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Карпенко С.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Черкаської міської ради, виконавчого комітету Черкаської міської ради, Державного комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Черкаський міжрайонний відділ Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах, Черкаський національний університет ім. Богдана Хмельницького, про встановлення меж, визнання недійсними розрахунків Державного комунального підприємства Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації ідеальних часток домоволодіння № 8 від 30 вересня 1972 року; визнання протиправним і скасування рішення № 310 Виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1971 року; визнання протиправним і скасування рішення № 363 (15) виконкому Черкаської міської ради трудящих від 17 травня 1973 року; зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом приведення матеріалів технічної інвентаризації у відповідність з вимогами чинного законодавства; визнання за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право користування земельною ділянкою домоволодіння по АДРЕСА_1, що позначено на схемі від 1971 року, що є невід'ємною частиною до рішень народного суду м. Черкаси від 17 квітня 1972 року і від 17 липня 1972 року; зобов'язання вчинити певні дії, зобов'язання знесення самочинної забудови, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки та визнання недійсним генплану, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що рішенням народного суду м. Черкаси від 17 квітня 1972 року шлюб між попередніми власниками будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розірвано, та визнано за сторонами право власності на вказаний будинок в рівних частинах по - Ѕ за кожним.

Рішенням народного суду м. Черкаси від 17 липня 1972 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 будинок АДРЕСА_3 поділено в натурі. Кожному з подружжя виділено у користування по 105 кв. м. Земельну ділянку двору площею 486 кв. м сторонам залишено у спільному користуванні.

Згодом ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу продала належну їй Ѕ частини будинку ОСОБА_6

Інша Ѕ частини будинку, на думку позивачок, шляхом здійснення ОСОБА_11 та подальшими співвласниками низки відчужень перейшла у власність ОСОБА_7

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 1973 року ОСОБА_8 придбала 7/20 частини будинку АДРЕСА_4 у ОСОБА_13, який побудував цей будинок на площі 400 кв. м за рахунок садиби ОСОБА_11 за його згодою.

Актом приймання індивідуального домоволодіння від 26 лютого 1964 року будинок ОСОБА_13 по АДРЕСА_5 прийнятий в експлуатацію. За висновком про реєстрацію 02 березня 1964 року будинок АДРЕСА_4, розташований на земельній ділянці площею 384 кв. м, зареєстрований належним чином.

Бажаючи реалізувати право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до землевпорядної організації ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення технічної документації, необхідної для приватизації ділянки. Згідно з кадастровим планом фактична площа земельної ділянки домоволодіння № 8 складала 670 кв. м, що на 26 кв. м менше від необхідної площі, тобто було самовільно захоплено 26 кв. м земельної ділянки, що є порушенням користувачами будинком № 6 прав позивачів, які є землекористувачами суміжної ділянки по АДРЕСА_6

Позивачки вважали, що, оскільки вони набули у власність приміщення у будинку АДРЕСА_2, тому мають право користування відповідними земельними ділянками, відведеними для їх обслуговування.

Просили: зобов'язати ОСОБА_8 знести самостійно встановлені паркани та самочинні забудови, що позначені у технічному паспорті на будинок АДРЕСА_4, як сарай літ. «Ж», гараж літ. «Е»; зобов'язати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 привести земельну ділянку по АДРЕСА_7 у належний стан відповідно до цільового призначення землі, що згідно з рішенням суду від 17 липня 1972 року виділена під город, шляхом демонтажу каналізаційної ями та каналізаційних труб; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 серпня 2005 року за № 1-2440 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 серпня 2005 року за № 1-2442; зобов'язати Державне комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ЧООБТІ») виготовити технічну документацію на будинок АДРЕСА_2, в якій зафіксувати: 1) житловий будинок літ. «А-1» належить у рівних частках співвласникам ОСОБА_7 (літ. «А-1» з прибудовами літ. «а1», «а», кімнати: 3-1, 3-2, 3-3, 3-4) та ОСОБА_6 (літ. «А-1» з прибудовами літ. «А2-1», «а4», кімнати: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7); 2), огорожу ОСОБА_7 № № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та огорожу ОСОБА_6 № № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4; відновити права постійних користувачів земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 згідно з варіантом № 2 пояснення судового експерта від 21 листопада 2013 року стосовно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 квітня 2012 року № 8/11 та висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 липня 2013 року № 32/12, площею 696 кв. м; визнати незаконним та скасувати акт приймання індивідуального будинку АДРЕСА_4, що затверджений 27 лютого 1964 року; визнати недійсним договір від 30 травня 1960 року; визнати недійсним генплан земельної ділянки площею 400 кв. м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням народного суду м. Черкаси від 17 квітня 1972 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 розірвано. Визнано за ОСОБА_12 право власності на Ѕ частини будинку АДРЕСА_2 (а. с. 75, 76, т. 1).

Рішенням народного суду м. Черкаси від 17 липня 1972 року виділено в натурі ОСОБА_12 Ѕ частини будинку по АДРЕСА_8, ОСОБА_11 - іншу Ѕ частини будинку. При цьому водоколонку, вбиральню і двір залишено у спільному користуванні. Земельну ділянку площею 210 кв. м поділено між сторонами, з виділенням кожному по 105 кв. м. (а. с. 28, т. 1).

На підставі договору від 04 листопада 1972 року, посвідченого старшим нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_15, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_6 придбала Ѕ частини будинку з належною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_9 (а. с. 32, 33, т. 1).

ОСОБА_11, якому на підставі рішення народного суду м. Черкаси від 17 квітня 1972 року належала Ѕ частини будинку по АДРЕСА_7, зробив прибудову до своєї частини будинку. Дозвіл на прибудову наданий рішенням міськвиконкому від 21 квітня 1971 року № 310 (а. с. 71, т. 1).

Рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17 травня 1973 року № 363 (15) прийнято в експлуатацію, визнано право власності на прибудови та затверджено ідеальні частки між співвласниками за їх згодою у будинку по АДРЕСА_10 за ОСОБА_6 - 6/25 ідеальної частини; за ОСОБА_11 - 19/25 ідеальної частини (а. с. 71, т. 1).

На підставі вказаного рішення виконкому ОСОБА_11 та ОСОБА_6 30 серпня 1973 року видані свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. Зокрема, ОСОБА_6 - свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на 6/25 частини будинку по АДРЕСА_11, ОСОБА_11 - свідоцтво № НОМЕР_2 про право особистої власності на 19/25 частини будинку (а. с. 183, 184, т. 1).

Рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17 травня 1973 року у встановленому законом порядку не оскаржене та не скасоване.

Крім того, на час ухвалення рішення виконкомом ОСОБА_12 та ОСОБА_6 уже уклали договір купівлі-продажу Ѕ частини спірного житлового будинку, у якому зазначили підстави виникнення права власності ОСОБА_12 на майно - рішення народного суду від 17 липня 1982 року, у якому перерахували усі приміщення та споруди, які складали Ѕ частини житлового будинку.

Доказів про те, що ОСОБА_12 заявляла вимоги на прибудову, зведену ОСОБА_11, матеріали справи не містять, як і не надано доказів того, що у договорі купівлі-продажу ОСОБА_12 та ОСОБА_6 передбачали і частину прибудови, яка була введена в експлуатацію і набула статусу майна у розумінні ЦК Української РСР 1963 року.

У подальшому ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_16 придбала 13/50 частини будинку з належною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лубенською В.І. 31 січня 1975 року.

Після смерті ОСОБА_16 вказану частину будинковолодіння успадкувала ОСОБА_18, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 червня 1987 року.

ОСОБА_18 продала, а ОСОБА_6 купила 13/50 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_7 та розташовані на земельній ділянці площею 696 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташований один одноповерховий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, загальна житлова площа якого 53,7 кв. м, чотири сараї під літ. «Б», «б», «в», «Е», льох літ. «Д», огорожа, відмостка, договір посвідчений старшим нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лубенською В.І. 30 червня 1987 року.

ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_19 13/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_6 На земельній ділянці розташовано житловий будинок літ. «А-1» пластовий обкладений цеглою, житловою площею 60,1 кв. м, сараї літ. «Б», «В», «Е», погріб літ. «Д», вбиральня літ. «Г», «Ж», огорожа № 1-4, відмостка літ. «І», сарай літ. «б», житлова прибудова літ. «А1-1», житлова прибудова літ. «А2-1». Ця частина житлового будинку з надвірними спорудами належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаським МЖУ від 30 серпня 1973 року за № НОМЕР_1, договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою від 30 червня 1987 року та зареєстрованого в Черкаському Інвентарбюро за реєстровим № 188, що підтверджується договором дарування від 06 серпня 1997 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ФіщукВ.Я. та зареєстрованого у реєстрі № 4605.

ОСОБА_7 стала власником 13/50 частини будинку з належною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_7 на підставі договору дарування від 19 серпня 1997 року (а. с. 42, т. 1).

ОСОБА_10 (свідоцтво про право на спадщину від 01 серпня 2005 року серії ВСІ № 168400) та ОСОБА_9 (свідоцтво про право на спадщину від 01 серпня 2005 року серії ВСІ № 168399) є спадкоємцями ОСОБА_21, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та успадкували по ј частини житлового будинку по АДРЕСА_9. Житловий будинок з прибудовами, дерев'яний, обкладений цеглою, житловою площею 59,8 кв. м, та надвірні споруди: сарай під літ. «В, Е», вбиральня під літ. «Г, Ж» погріб під літ. «Д, З», огорожа під № 1-5, замощення літ. «І», розташовані на земельній ділянці загальною площею 696 кв. м, право на яке у спадкодавця виникло на підставі договору дарування від 13 березня 1990 року (а. с. 68, 69, т. 1).

Таким чином, будинок по АДРЕСА_9 зареєстрований на праві приватної власності за: ОСОБА_9 (ј частини), ОСОБА_10 (ј частини), ОСОБА_6 (6/25 частини), ОСОБА_7 (13/50 частини), що підтверджується довідкою, виданою КП «ЧООБТІ» від 01 листопада 2010 року (а. с. 50 т. 1).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2010 року, що набрало законної сили, оскільки залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2010 року, при розгляді спору між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у їх користуванні встановлено порядок користування частиною земельної ділянки під городом по АДРЕСА_7, площею 105 кв. м.

Відповідно до висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою № НОМЕР_3 по АДРЕСА_12, площа земельної ділянки за фактичним користуванням - 1 077 кв. м, користувач ОСОБА_11, підставою користування є договір на право забудови від 14 березня 1947 року, зареєстрований Черкаською нотаріальною конторою. Розмір земельної ділянки згідно із встановленими нормами - 984,65 кв. м. Виявлено надлишки у розмірі 92,45 кв. м (звор. а. с. 44, т. 1).

Рішенням виконкому Черкаської міської ради трудящих від 11 серпня 1955 року № 595-И виявлені лишки, у тому числі у ОСОБА_11 площею 92 кв. м, які передано ботанічному саду Черкаського педінституту ім. 300 річчя воз'єднання України з Росією (на даний час - Національний університет ім. Богдана Хмельницького) (а.с. 43, т. 1).

Рішенням виконкому Черкаської міської ради трудящих від 12 липня 1956 року № 602 ОСОБА_13, робітнику заводу № 182, надано дозвіл на побудову планового будинку по АДРЕСА_13, на площі 400 кв. м за рахунок садиби ОСОБА_11 за його згодою (а. с. 45, т. 1).

Із матеріалів інвентаризаційної справи № 8558 будинку № 6 по АДРЕСА_8 вбачається, що відповідно до акта приймання індивідуального будинку від 26 лютого 1964 року будинок ОСОБА_13 по АДРЕСА_5 прийнято в експлуатацію.

Згідно з висновком про реєстрацію будинку від 02 березня 1964 року будинок АДРЕСА_4 розташований на земельній ділянці площею 384 кв. м.

ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_22 придбала 7/20 частини будинку АДРЕСА_4. У постійне користування покупця ОСОБА_22 входить: кімната площею 6,97 кв. м, кімната площею 9,21 кв. м, сарай, позначений на генплані літ. «Б», що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 травня 1973 року, посвідченим старшим нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 (а. с. 53, 54, т. 1).

Отже, ОСОБА_8 є законним власником частини будинку з надвірними спорудами та користувачем відповідної частини земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ст. 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та апеляційного суду, що всі співвласники спірного домоволодіння отримали право власності на житлове приміщення і надвірні будівлі та споруди у відповідних частках правомірно і що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не довели згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що відповідачами були порушені їхні права.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на частину будинку та користування земельними ділянками відповідно до часток у спільному майні сторін, то ОСОБА_6 було відомо про те, що її частка у будинку була змінена на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17 травня 1973 року № 363 (15) та свідоцтва від 30 серпня 1973 року № НОМЕР_1 на право особистої власності. Доказів того, що ОСОБА_23 позбавлена права користування земельною ділянкою площею 105 кв. м, що перейшла до неї відповідно до договору купівлі-продажу 6/25 частини житлового будинку, матеріали справи не містять.

ОСОБА_7 набула право власності на 13/50 частини будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19 серпня 1997 року.

На час виникнення спірних правовідносин, тобто зміни розміру частки ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_7 та набуття ОСОБА_7 права власності на частку вказаного будинку, був чинний ЦК Української РСР вiд 1963 року.

Згідно зі ст. 71 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом встановлено у три роки.

Відповідно до ст. ст. 75, 80 ЦК Української РСР 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові, крім випадку, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності.

Таким чином, висновки судів про сплив строку позовної давності до вимог позивачів про визнання права власності на частину будинку та користування земельними ділянками відповідно до часток у спільному майні сторін є обґрунтованими.

Позовні вимоги про приведення відповідачами земельної ділянки по АДРЕСА_7 до належного стану також не можуть бути задоволені, оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2010 року, визначено порядок користування частиною земельної ділянки під городом площею 105 кв. м між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Доводи позивачів про те, що відповідачі протиправно, у шахрайський спосіб, отримали документи на спадщину на Ѕ частини будинку, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:В.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко
С.О. Карпенко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак