Справа № 457/1183/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/783/3144/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Львівській області, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання права власності та виключення майна з опису та арешту, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 15 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_25 про скасування заходів забезпечення позову. Скасовано захід забезпечення позову у виді арешту на земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та заборони державним виконавцям управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчиняти дії стосовно земельної ділянки загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, в задоволенні заяви ОСОБА_25 про скасування заходів забезпечення позову відмовити. Вражає ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 24 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_26 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №52005462 про стягнення коштів з ОСОБА_2 було описано і накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; будівельні матеріали, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4. Вказує на те, що державний виконавець в даному випадку діяв в порушення вимог закону, оскільки не переконався, що вказане майно належить дійсно ОК «ЖБК «Гарант». Так, вказує на те, що зазначене вище майно не належало та не належить ОСОБА_2 В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказане майно за боржником не зареєстроване. Більше того, вказане майно належить на праві власності фізичним особам, які купили майнові права на квартири у житловому будинку №4 (№4/1, 4/2) на вул. Шашкевича в м. Трускавець Львівської області та ОК «ЖБК «Гарант». Зазначає, що державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на реалізацію майна з електронних торгів, що може призвести до неможливості повернення майна його законному власнику та виконання судового рішення. Зазначає, що покликання ОСОБА_25 на те, що кооператив належить ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки членами кооперативу є більше двох десятків фізичних осіб, які у встановленому порядку внесли свої пайові внески до складу майна кооперативу та у звязку з чим кооператив набув право власності як на земельну ділянку, на якій в тому числі розміщений багатоквартирний житловий будинок, так і на будматеріали розміщені на ній, а тому така земельна ділянка є необхідною для обслуговування цього багатоквартирного житлового будинку та знаходиться частково під ним.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від третьої особи ОСОБА_25 до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі (їх представників) та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 152, 154 ЦПК України та задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову виходив з того, що з документів, долучених ОСОБА_25 до заяви про скасування заходів забезпечення позову, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою суду від 7 березня 2017 року, унеможливить виконання рішення суду, яке набрало законної сили у іншій справі та судом встановлено, що майно, яке є предметом спору належить ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обовязку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно п.10 Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналізуючи оскаржувану ухвалу у межах заявлених позовних вимог, вжитих та згодом скасованих заходів забезпечення вимог, згаданих норм закону та їх розяснень, а також доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не вказують на необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд апеляційного суду, позивач (Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Гарант») звернувся до суду з позовом, заявленим до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Львівській області, ОСОБА_2 за участі ряду третіх осіб, у якому просив про:

визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Трускавець, вул. Шашкевича, 4, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

визнання права власності на будівельні матеріали, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4;

виключення з постанови про опис та арешт майна боржника, винесеної 24 жовтня 2016 року ОСОБА_26, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №52005462 про стягнення коштів з ОСОБА_2 наступного майна: земельної ділянки загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; будівельних матеріалів, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4.

При цьому позивач у заяві посилається на те, що вказане майно дійсно належить йому, що оспорюється, не визнається іншими особами та чого не було враховано державним виконавцем у звязку з чим і подано позов.

Ухвалою Трускавецького міського суду від 7 березня 2017 року було частково задоволено заяву про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення згаданого позову, а саме:

накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

заборонено державним виконавцям управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчиняти дії стосовно земельної ділянки загальною площею 0,0656 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та їх розяснень слід вказати про те, що при вирішенні питання забезпечення позову слід було б вирішити чи дійсно виник спір. Як вбачається із матеріалів справи спір, дійсно має місце та право власності на спірні обєкти слід вважати оспорюваним. Так, позивач вважає спірні обєкти своєю власністю. Державний виконавець здійснюючи опис та накладаючи арешт на таке майно вважав таке майно власністю відповідача ОСОБА_2 Аналогічно вважає і третя особа ОСОБА_25 про що вказував та вказує як в заяві про скасування заходів забезпечення, так і в запереченнях на апеляційну скаргу.

Тобто певні підстави для вирішення питання про забезпечення позову у суду першої інстанції були. Однак в подальшому, здійснюючи перевірку обставин, що мають значення при вирішенні питання про забезпечення позову судуслід було б зясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також те чи дійсно майно, про накладення арешту на яке просить позивач належить відповідачу та чи дійсно таке знаходиться в нього чи інших осіб та які права, інтереси інших осіб можуть зачіпатись вжиттям таких заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, вказано вище та сторонами не оспорюється, спірна земельна ділянка арештована в порядку виконання іншого судового рішення як майно відповідача ОСОБА_2, однак у даній справі такі його права оспорюються, зважаючи на вказане слід вважати, що до ухвалення рішення однозначно встановити, що таке майно належить відповідачу ОСОБА_2 та відповідно вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту на вказане майно є неможливим.

Зважаючи на наведене судом першої інстанції вірно скасовано накладений арешт на спірну земельну ділянку. Однак судом помилково, при вирішенні питання скасування заходів забезпечення зроблено висновки, щодо належності спірного майна відповідачу ОСОБА_2, що слід вважати передчасним, оскільки вказане є питаннями, що вирішуються при розгляді спору по суті, стосується предмету спору та вказані питання суд вправі вирішувати лише при ухваленні рішення у даній справі, за наслідками її розгляду.

Однак, зважаючи на те, що вказані висновки не вплинули на законність оскаржуваної ухвали суду вцілому їх слід виключити з мотивувальної частини ухвали.

Зважаючи на вказане доводи скарги в частині, на думку апелянта, незаконності скасування заходів забезпечення у виді арешту, слід вважати безпідставними.

Окрім цього, апелянтом жодним чином не вказано як скасування заходів забезпечення позову у справі, у якій він є відповідачем порушує та які саме його права та інтереси у даній справі, саме як відповідача, при чому така ухвала не оспоюється самим позивачем, інтересів якого така в першу чергу стосується.

Зважаючи на вказане слід вважати безпідставними і доводи скарги у тій частині, що стосується незаконності, на думку відповідача, скасування заходів у виді заборони державним виконавцям вчиняти дії стосовно спірної земельної ділянки. Відповідачем знову ж жодним чином не вказано, які саме його інтереси та як зачіпає скасування заходів забезпечення в згаданій частині. Та як заборона вжиття будь-яких заходів стосовно спірної земельної ділянки їх захистить.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу як необґрунтовану слід відхилити залишивши оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на встановлення належності відповідачу ОСОБА_2 обєктів нерухомості, які є предметом спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_27