АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2808/17 Справа № 183/3834/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за участю третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 1959 року її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу в будинку 31 по вул.Шкільній в м.Новомосковську Дніпропетровської області. 26 грудня 1960 року народилася вона, у звязку з тим, що її батько ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, в її свідоцтві про народження відомостей про батька не має.

Позивач зазначає, що з самого дитинства знала, що її батьком є ОСОБА_7, батьки вели спільне господарство, спільний побут. Крім того, у батька до життя з її матірю була дружина, і що він має синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з якими не спілкувався, але виплачував аліменти.

У 1967 році її батькизбудували будинок до якого переїхали на постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 28 жовтня 1985 року на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради № 463 від 13 вересня 1985 року батьки отримали свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, в якому вони втрьох проживали до її заміжжя.

20серпня 1974 рокушлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5був розірваний.

21 січня 1976 року її батько ОСОБА_7 склав заповіт на її імя, зазначивши в заповіті, що вона його дочка.

24 грудня 1994 року вона уклала шлюб з ОСОБА_10, а 08 лютого 1994 року зареєструвалася та переїхала за місцем проживання чоловіка по вул.Радянській, 26/26 у м. Новомосковську.

Батьки залишилися проживати у спільному будинку, де і померли: мати 08 грудня 1997 року, а батько 08 квітня 2012 року. Після смерті матері вона та її син оформили спадщину по 1/4 частині будинку по вул.2 Набережній, 26 у м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Після смерті батька вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак її було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок з померлим ОСОБА_7

Крім того дізналась про те, що у 1997 році батько оформив право власності на земельну ділянку за цією адресою лише на себе.

Враховуючи вищенаведене, просить встановити факт визнання померлим 08 квітня 2012 року ОСОБА_7 батьківства по відношенню до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зобовязати Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області внести запис про батька до актового запису про її народження; визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлого 08 квітня 2012 року ОСОБА_7 на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: по вул.2Набережна, 26 в м. Новомосковську Дніпропетровської області та 1/3 частину земельної ділянки за цією ж адресою.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.128-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.140-142).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідною обовязковою умовою для встановлення факту визнання померлим батьківства,є перебування дитини на його утриманні, яка в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, а тому підстави для встановлення зазначеного факту відсутні. Заявлені інші вимоги, є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

Проте з висновками суду погодитися повністю не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 грудня 1960 року народилась ОСОБА_2 В свідоцтві про народження ОСОБА_2, матір»ю записана ОСОБА_6, відомості про батька відсутні (а.с.8).

21 січня 1976 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів дочці ОСОБА_2 на випадок смерті жилий будинок та надвірні побудови, що знаходяться по вул.2Набережна, 26 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 239 (а.с. 7).

08 квітня 2012 року ОСОБА_7 помер (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 18 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові внески, після смерті ОСОБА_7, у звязку із недоведеністю родинного зв'язку з померлим.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані самою дитиною після досягнення повноліття.

За таких обставин, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-213 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув увагу, неповно встановив характер правовідносин, не надав юридичної оцінки всім доказам, оскільки наявність заповіту, складеного 21 січня 1976 року ОСОБА_7 на імя доньки ОСОБА_11, безумовно підтверджує факт визнання ОСОБА_7 батьківства до ОСОБА_11

Проте, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2, має для неї юридичне значення, та надає право на одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання права власності, є передчасним, а тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі, є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за участю третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт визнання ОСОБА_7 померлим 08 квітня 2012 року батьківства по відношенню до ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобовязати Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області внести запис про батька до актового запису № 62 проведеного 26 січня 1961 року бюро записів актів громадянського стану виконавчого комітету ОСОБА_13 московської міської ради про народження ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, записавши батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_13

ОСОБА_14