АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2720/17 Справа № 175/3161/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Сокіл» за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки №8, загальною площею 0, 618 га, що розташована на території СТ «Сокіл» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Позивач зазначає, що після відмови продати земельну ділянку та вийти із складу членів садівничого товариства, її земельну ділянку було відключено від електропостачання та водопостачання на підставі неіснуючого боргу за воду та членські внески у липні 2010 року.

У звязку із вищезазначеним, просить визнати неправомірними та скасувати рішення правління садівничого товариства «Сокіл» прийняте відповідно до протоколу №4 від 29 вересня 2012 року про відключення від електропостачання земельної ділянки №8 площею 0.0618 га на території СТ «Сокіл» Новоолександрівської сільської ради, належної ОСОБА_2

Зобовязати правління садівничого товариства «Сокіл» підключити до електромереж та мереж водопостачання належну ОСОБА_2 земельну ділянку №8 площею 0.0618 га на території СТ «Сокіл» Новоолександрівської сільської ради.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (т. 2, а.с.199-201).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.204-209).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ДП № 034687 від 16 вересня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, є власником земельної ділянки площею 0, 0618 га, яка розташована на території садового товариства «Сокіл» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яку передано для садівництва (т. 2, а.с. 95).

18 листопада 2005 року рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про присвоєння поштової адреси земельній ділянці належній позивачці, була присвоєна поштова адреса: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Камянка, вул.Маяковського 312.

27 листопада 2009 року рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 надано дозвіл на зміну цільового призначення земельної ділянки №8, з метою використання під обслуговування та будівництво житлового будинку.

На протязі останніх 20 років позивач була членом садівничого товариства, що підтверджується відповідними членськими книжками, та виписками із протоколів - загальних зборів товариства.

Наприкінці 2010-2011 років у позивача виник спір з головою СТ «Сокіл» - ОСОБА_3 з приводу необґрунтованого завишення ним тарифів на воду та не цільового використання коштів товариства, які сплачувати вона відмовилась, та в липні 2010 року згідно протоколу № 3 від 25 липня 2010 року, позивачу відключено світло та воду на земельній ділянці.

На підставі тривалих неприязних відносин між нею та головою ТОВ «Сокіл» 23 вересня 2012 року, останній сформував ситуативну більшість на свою користь і поставив на зборах товариства питання про виключення позивачки з членів товариства за відмову сплачувати неіснуючі борги перед товариством.

Відповідно до протоколу загальних зборів СТ «Сокіл» від 23 вересня 2012 року ОСОБА_2 виключена із членів цього товариства та на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року, позивачку поновлено в членах СТ «Сокіл».

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не докузуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, а статтею 319 ЦПК України передбачено, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання та споживання послуг з водопостачання та електроенергії, тоді як в установленому законодавством порядку сума заборгованості, яку нараховував відповідач, позивачем не спростована.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про незаконність відключення від водопостачанням та електроенергії у спірний період часу, не знаходять свого підтвердження, оскільки встановити законність нарахування та розмір заборгованості позивача у спірний період часу в рамках розгляду даної цивільної справи, не представляється можливим.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 у відповідності до положень ст.60 ЦПК України належним чином необґрунтовані, тому є надуманими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки не знаходять свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами та не встановлюють порушення прав позивача і випливають з фактичної незгоди позивача з наявністю заборгованості, тоді як сума заборгованості позивачем не оскаржується.

Інші доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно зясував обставини по справі, а наданим стороною позивача доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5