Справа № 761/8048/16-ц
Провадження № 2/761/561/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2016р. позивачі: ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач 1), ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач 2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_3 (надалі по тексту - відповідач 1), ТДВ «СТ «Домінанта» (надалі по тексту - відповідач 2), в якому, просили суд, з урахуванням поданої заяви про зміну та доповнення вимог (а.с. 101-105):

- на користь позивача 1 стягнути: з відповідача 1: матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 38507,41 грн. (1843,20 грн. - оплата автотоварознавчого дослідження, 236,04 грн. - вартість телеграми за виклик експерта, 1100,0 грн. + 350,0 грн. - вартість транспортування та зберігання пошкодженого автомобіля на майданчику, 121,65 грн. + 294,15 грн. - вартість тенту для зберігання пошкодженого автомобіля), моральну шкоду у розмірі 45000,00 грн.; з відповідача 2: матеріальну шкоду у розмірі 50000,0 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн.;

- на користь позивача 2 - стягнути з: відповідача 1: моральну шкоду у розмірі 95000,0грн.; з відповідача 2: матеріальну шкоду у розмірі 1343,08 грн. (витрати понесені на придбання ліків) та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.;

- визнати, фізично знищений автомобіль НОМЕР_1, залишкова вартість якого складає 21158,47 грн. сумісною власністю - ТОВ «СТ «Домінант» 56,49% (залишкова вартість - 11952,42 грн.) та ОСОБА_3 43,51% (залишкова вартість - 9206,05 грн.).

Свої позовні вимоги позивачі 1, 2 обґрунтовують тим, що 11 травня 2015р. приблизно в 00:15 год. по вул. Л.Толстого, зі сторони вул. Саксаганського, в напрямку вул. Урицького у м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів: НОМЕР_2, належний і під керуванням водія ОСОБА_3, та «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_2, який отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016р. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Відповідно до висновку експерта № 22491/15-54 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 28 січня 2016р., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_1, складає 84562,37 грн. Ринкова вартість автомобіля «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_1 у пошкодженому стані після ДТП складає 21158,47 грн.

20 лютого 2015р. між ОСОБА_3 та ТДВ «СТ «Домінанта» було оформлено Поліс № АЕ/2522500 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі (надалі по тексту - Поліс). Свої зобов'язання, відповідач 2, щодо проведення виплати позивачам 1, 2 страхового відшкодування (матеріальна та моральна шкода), відповідно до умов вищезазначеного Полісу належним чином не виконує.

ОСОБА_3, в добровільному порядку виплату спричинених нею збитків, внаслідок вищезазначеної ДТП по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди позивачам 1, 2 також не проводить.

Враховуючи, що відповідач 2 не виконує своїх зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування, як і відповідач 1 щодо виплати спричиненої матеріальної та моральної шкоди, позивачі 1, 2 змушені звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача 1 та позивач 2 заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та просили суд їх задовольнити, наголошуючи, що відповідачем 1 взагалі в позасудовому порядку не здійснювалось жодних відшкодувань.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивачів 1, 2 заперечував в повному обсязі, зазначаючи, що за своїм матеріальним станом відповідач 1 спроможна сплатити матеріальну шкоду у розмірі 5000,0 грн.

Відповідач 2, про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, надіслав письмові заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача 1, позивача 2, представника відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч.1 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України ).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 20 лютого 2015р. між ОСОБА_3 та ТДВ «СТ «Домінанта» було оформлено Поліс № АЕ/2522500 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність ОСОБА_3,, щодо транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, строк дії якого становив з 21 лютого 2015р. до 20 лютого 2016р., і за яким страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Згідно вищезазначеного Полісу розмір франшизи - 0,0 грн. (а.с.6).

11 травня 2015р. приблизно в 00:15 год. по вул. Л.Толстого, зі сторони вул. Саксаганського, в напрямку вул. Урицького у м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів: «Saab 9-5» н.з. НОМЕР_2, належний і під керуванням водія ОСОБА_3, та «Daewoo Lanos», н.з НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_2, який отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Дана ДТП сталася з вини відповідача 1, внаслідок порушення останньою п.п. 2.3 «б», п.8.7.3 (е), п.8.10 Правил дорожнього руху України, що підтверджується вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016р.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.36.1. ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 988 ЦПК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України ).

Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що 21 липня 2016р. позивач 2 звернувся до відповідача 2 з повідомленням про настання ДТП, яка мала місце 11 травня 2015р. вказані обставини не оспорювались і самим представником відповідача 2, про що свідчать письмові пояснення останнього (а.с. 72-74).

В своїх запереченнях відповідач 2 зазначає, що позивачами 1, 2 не була подана заява про отримання страхового відшкодування, а тому, у нього (відповідача 2) були відсутні правові підстави для проведення страхової виплати. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем 2 не було допущено порушень прав та законних інтересів позивачів 1, 2 в частині проведення виплати страхового відшкодування. Крім того, зазначив, що фактично відмови позивачам 1, 2 у виплаті страхового відшкодування з боку відповідача 2 не було.

Вказані обставини судом не приймаються до уваги та оцінюються критично, так як, відповідно до п. 35.5 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надати консультаційну допомогу заявнику (позивачам 1, 2) під час складання заяви.

Тобто, надання відповідачем 2 належної консультації позивачам 1, 2 для отримання страхового відшкодування, є обов'язком відповідача 2, а не його правом.

Під час розгляду справи відповідачем 2 не було доведено суду та не було надано доказів, що останнім було надано належну консультацію позивачам 1, 2 щодо правильного оформлення та подання заяви для отримання страхового відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.14, 15 Постанови від 01 березня 2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із Висновку експерта №22491/15-54 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 28 січня 2016р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, внаслідок ДТП із врахуванням обмежень, що викладені в дослідницькій частині висновку складає 84562,37 грн. Ринкова вартість цього автомобіля у пошкодженому стані після ДТП (вартість придатних до подальшої експлуатації складових) із врахуванням обмежень, що викладені в дослідницькій частині висновку складає 21158,47 грн.

Звіт експерта та його обґрунтування, у суду не викликає сумніву.

Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача 1 та під час дії договору страхування та є страховим випадком, відповідно до вищезазначеного Полісу.

Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого позивачці 1 складає 84562, 37 грн.

З урахуванням вищенаведених роз'яснень Постанови Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», від 01 березня 2013р. № 4, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав щодо вирішення питання про визнання, фізично знищеного автомобіля НОМЕР_1, залишкова вартість якого складає 21158, 47 грн. сумісною власністю - ТОВ «СТ «Домінант» 56,49% (залишкова вартість - 11952,42 грн.) та ОСОБА_3 43,51 % (залишкова вартість - 9206,05 грн.), оскільки, підставою для передачі пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 відповідачам 1, 2 може бути лише заява заподіювача шкоди (в нашому випадку відповідача 1 - ОСОБА_3.).

В матеріалах цивільної справи відсутні заява відповідача 1 про вирішення судом питання щодо передачі їй автомобіля НОМЕР_1, після проведення нею відшкодування збитків позивачу 1. Вказані обставини підтвердив і представник відповідача 1 під час розгляду справи судом.

Згідно Полісу, ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну 50000,0 грн.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що з відповідача 2 на користь позивача 1 підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди 50000,0 грн. (84562,37 грн. - 34562, 37 грн. = 50000,0 грн.), в межах ліміту, відповідно до страхового Полісу, а з відповідача 1 на користь позивача 1 матеріальна шкода у розмірі 16933,14 грн. (34562,37 грн. - залишок завданого матеріального збитку, що не підлягає відшкодуванню страховою компанією) + (1843,20 грн. - вартість проведеного автотоварознавчого дослідження) + 236,04 грн. - телеграма про виклик ОСОБА_3 для огляду автомобіля) + 1100, 00грн. + 350, 00 грн. - доставка та зберігання пошкодженого автомобіля на майданчику) = 38 091, 61 грн. - 21158,47 грн. - залишкова вартість пошкодженого автомобіля НОМЕР_1.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат, понесених позивачкою 1 на придбання тентів для зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 121,65 грн. та 294,15 грн., то вони не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані на вимогах закону (вказані витрати не можуть бути віднесені до матеріальних витрат).

Вимоги позивачів 1, 2 в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачами 1, 2 доведено наявність моральної шкоди, заподіяння її внаслідок ДТП, яка сталася саме з вини відповідача 1, а тому, з останньої, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі по 10000,0 грн. кожному.

Відповідно до п.п.1, 4 п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п.24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо - транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю (ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В підтвердження вказаних обставин позивачем надано фіскальні чеки на придбання медичних препаратів (лікарських засобів) на загальну суму 1343,08 грн. (а.с. 25), а тому, з відповідача 2 на користь позивача 2 підлягає стягненню шкода, пов'язана з придбанням лікарських засобів у розмірі 1343,08 грн. та моральна шкода у розмірі 67,15 грн. (5% відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю).

Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача 1 - матеріальну шкоду на користь позивача 1 у розмірі 16933,14 грн., моральної шкоди на користь позивача 1, 2 по 10000,0 грн. кожному; стягнути з відповідача 2 - матеріальну шкоду на користь позивача 1 у розмірі 50000, 0 грн., на користь позивача 2 - 1343,08 грн. - витрат на лікування, моральну шкоду на користь позивача 2 у розмірі 67,15 грн.

Стосовно вимог позивача 1 про стягнення з відповідача 2 моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону (ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів 1, 2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог по 1280,0 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 224, 294 ЦПК України; ст. ст. 509, 525, 526, 988, 1166, 1187, 1192, 1195 ЦК України; ст. ст. 9, 12, 22, 41, 23, 24, 26-1, 30, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р.; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство» «Домінанта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16933 /шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять три / грн. 14 коп.; моральну шкоду, в розмірі 10000,0 /десять тисяч / грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000,0 / десять тисяч / грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50000,0 /п'ятдесят тисяч / грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, в розмірі 1343 /одна тисяча триста сорок три / грн. 08 коп., моральну шкоду в розмірі 67 /шістдесят сім/ грн. 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство» «Домінанта» судовий збір на користь держави в сумі по 1280,0 /одна тисяча двісті вісімдесят/ грн. з кожного.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: