Пров. №2/766/3686/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Тимошенко Ю.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради - орган опіки і піклування Дніпровського району м. Херсона про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.09.1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3. У травні 2016 року відповідач залишив сім'ю та виїхав до Польщі. Участі у вихованні та утриманні дитини відповідач не приймає, в зв'язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що відповідач жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки, а відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною.

Представник виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, органу опіки та піклування в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно о ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, пос на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки, що повністю спростовується висновком виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, органу опіки та піклування від 16.02.2017 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_2 мешкає та працює в Польщі, заборгованості по сплаті аліментів не має, любить свою доньку, виявляє бажання брати участь у її вихованні, бачитися з дитиною.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 надав суду пояснення відносно того, що між сторонами існує конфлікт, позивач не приймає продукти харчування і дитячий одяг для дитини.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

Позивачем не доведено те, що поведінка відповідача відносно його малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками.

Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст.ст. 150, 164 СК України, ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст.10, 11, 60, 61,88, 209, 212 - 215, 295 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяД. В. Гаврилов