Справа № 761/4947/16-ц
Провадження № 2/761/503/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Київська міська державна адміністрація, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернувся до Київська міська державна адміністрація, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, та просить суд: визнати за позивачем право власності на 1/8 частину квартири №3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ? чистину земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої за адресою: м. Київ, с/т «Будшляхмашовець», АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_4.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року загинув син позивача, ОСОБА_4. Позивач звернувся до Сімнадцятої Київської Державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті сина - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р.. Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме: 1/8 частину квартири №3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ? чистину земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої за адресою: м. Київ, с/т «Будшляхмашовець», АДРЕСА_2. У зв'язку з тим, що спадкодавець загинув в результаті пожежі , надати правовстановлюючі документи на майно не є можливим, що і стало підставою відмови Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ця обставина змусила ОСОБА_2 звенутися до Шевченківського районного суду м. Києва, з позовом про визнання права власності на спадкове майно, стосовно якого було винесено рішення від 09 лютого 2012 року, про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі та визнано право власності на частину спадкового майна за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4. Спадкове майно перейшло ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_5, але свідоцтва про право на спадщину за законом видані на імя ОСОБА_4, посвідчені Третьою Київською державною нотаріальною конторою 06 листопада 2008 року за реєстровими номерами №2-2222, №2-2224, №2-2226, знаходяться у гр. ОСОБА_6, який відмовляється віддати вищевказані свідоцтва спадкоємцям, так як теж мав претензії до майна ОСОБА_4. ОСОБА_6, звертався в липні 2009 року до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання договору довічного утримання дійсним, однак ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2010 року, позовна заява повернута ОСОБА_6. У зв'язку з чим, за захистом прав та інтересів позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В своїх поясненнях просять розглядати справу за відсутності представника, щодо вирішення суті справи покладаються на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечує.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, вказане підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_2 від 02.04.2009 року.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 24.02.1956 року актовий запис №490 вбачається, що його матір'ю є ОСОБА_5, а батьком - ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5 згіно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3, яка була матір'ю померлого ОСОБА_4.

Із матеріалів спадкової справи №145/2009, заведеної після смерті ОСОБА_4, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що позивач 21.08.2009 подав до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого сина - гр. ОСОБА_4 на користь своєї онуки та племінниці померлого - гр. ОСОБА_3.

26.08.2009 року позивач подав ще одну заяву, в якій зазначає, що приймає спадщину після померлого його сина - гр. ОСОБА_4.

Крім позивача, також подали заяви про прийняття спадщини гр. ОСОБА_3 яка є племінницею ОСОБА_4 та ОСОБА_2 який є рідним сином померлого ОСОБА_4.

За життя, ОСОБА_4 не залишив заповіту щодо розпорядження своїм майном, доказів зворотного під час розгляду справи отримано не було.

Листом від 09.06.2010 року вих.№1092 Сімнадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила, що оскільки не надано свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене Третьою київською державною нотаріальною конторою 06.11.2008 року за реєстровим №2-2222 на земельну ділянку та Державний акт на ? частку земельної ділянки; Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене Третьою київською державною нотаріальною конторою 06.11.2008 року за реєстровим №2-2224, на ? частку квартири; свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене Третьою київською державною нотаріальною конторою 06.11.2008 року за реєстровим №2-2226, на ? часку грошових вкладів; в зв'язку з тим, що документи знаходяться у гр. ОСОБА_6, який відмовляється надати документи для подачі до нотаріальної контори, маєте право звернутись з позовом до суду про визнання за вами права власності на вищевказане спадкове майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 та частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦПК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 також являється спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за ним право власності на 1/8 частину квартири №3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ? чистину земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої за адресою: м. Київ, с/т «Будшляхмашовець», АДРЕСА_2.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Враховуючи, що в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача, як спадкоємця за заповітом, права на спадщину на квартиру; враховуючи обов'язок спадкоємця відповідно до ст. 1297 ЦК України звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та його подальшу державну реєстрацію (ст. 1299 ЦК України) - відтак, право позивача підлягає захисту в суді, оскільки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно.

При цьому, положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що позивачем доведено своє право на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_4, а також втрату правовстановлюючих документів на майно, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги відсутність заперечень щодо покладення останніх на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 3, 11, 57-60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1223, 1261, 1268, 1274, 1296, 1297, 1299 ЦК України та керуючись, суд -

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4: 1/8 частину квартири № 3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ? чистину земельної ділянки НОМЕР_4, розташованої за адресою: м. Київ, с/т «Будшляхмашовець», АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: