АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4525/17
Справа №617/1194/16ц Головуючий 1 інст. Уханьова І.С.
Категорія : спадкові Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до виконкому Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, про визнання права власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до виконкому Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначав, що 09.11.2003 року в м.Харків помер його рідний батько, ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина за законом на належний йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом по вул. Миру, № 143-в в с. Замулівка Вовчанського району Харківської області. Спадщина після смерті батька відкрилася за законом.

Спадкоємцєм за законом першої черги після померлого ОСОБА_3 є його син , позивач по справі ОСОБА_2, оскільки його мати, дружина померлого батька, ОСОБА_4, померла у 1987 році. Заповіту батько не залишив. Спадщину він прийняв, оскільки на день смерті його батько проживав та був зареєстрований з ним за адресою: м. Харків, вул.. Магаданська, 28. Коли позивач звернувся до Харківської державної нотаріальної контори № 11 для оформлення спадщини, йому повідомили, що видати свідоцтво про право на спадщину не мають можливості, оскільки право власності на житловий будинок, яке виникло за свідоцтвом про право на спадщину за законом, не було зареєстровано у КП «БТІ». В звязку з вищезазначеним позивач був змушений в судовому порядку вирішувати питання про визнання права на спадковий будинок.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом, на 1/2 частину житлового будинку А-1 з верандою , загальною площею 41.4 кв. метри та житловою площею 12.2 кв. метри з надвірними будівлями і спорудами : гараж Г, навіс Н, сарай В та літня кухня Б, що розташований по вул. Миру, 143-В, в с. Замулівка, Вовчанського району, Харківської області, після рідного батька, ОСОБА_3, померлого 09.11.2003 року.

Не погодившись з рішенням районного суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення районного суду , в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням суду першої інстанції зачипаються її права власності, оскільки надвірні будівлі, які за рішенням визнані за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, не є наслідною масою, а знаходяться на її земельній ділянці. Зазначала, що суд не врахував наявний технічний паспорт на будинок, відповідно до якого у ОСОБА_2 не вбачається права власності на надвірні будівлі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що позивачем були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вирішила апеляційну скаргу відхилити, рішення районного суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи та докази свідчать про те, що є підстави для визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду та знаходить його таким, що ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, наданих сторонами, є таким що відповідає вимогам законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що 09 листопада 2003 року помер ОСОБА_3, який був рідним батьком позивача ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про його народження.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.1988р. ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою с.Жовтневе вул..Миру 143-в.

Відповідно до вказаного свідоцтва вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці колгоспу «Україна».

Дане свідоцтво зареєстровано в селищній раді в по господарській книзі № 2 особовий рахунок №230.

Згідно довідки виконкому Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 15.08.2016 року № 197 ? частина житлового будинку по вул. Миру, 143-В в с. Замулівка Вовчанського району Харківської області належала батькові ОСОБА_2

Відповідно до довідки КП «Вовчанське БТІ» від 29.01.2016 року вбачається, що по вул.. Миру, 143-В в с. Замулівка (колишнє Жовтневе) Вовчанського району Харківської області розташований житловий будинок з верандою загальною площею 41.4 кв. м., житловою площею 12.2 кв. метри з надвірними будівлями та спорудами /гараж Г, навіс Н, сарай В та літня кухня Б/, право власності на вказане нерухоме майно не зареєстроване.

Згідно вимог Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р.(яка була чинна на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом), реєстрація будинку побудованим на колгоспній землі, проводила селищна рада у по господарській книзі. Таким чином, батько відповідача, на час отримання спадщини виконав всі вимоги закону, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно на своє імя.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, тому згідно вказаною нормою із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено негативних правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам було роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 03.08.2016 року 6572/02-31 ОСОБА_2 відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 09 листопада 2009 року, на житловий будинок з надвірними будівлями у с.Замулівка (колишнє с.Жовтневе) Вовчанського району Харківської області, вул..Миру буд.№143В, у зв'язку з не оформленням ОСОБА_3 права власності.

Задовольняючи позов районний суд обґрунтовано виходив з того, що відсутність у ОСОБА_3 реєстрації у КП «БТІ» свідоцтва про право власності на будинок не позбавляє ОСОБА_2 права на спадщину за законом, оскільки внаслідок прийняття спадщини та відповідно до вищевказаних норм ст.ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України він отримав право на 1/2 спірного будинку в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги, а реєстрація ОСОБА_3 за життя свідоцтва на право власності на спадщину у селищній раді свідчить про належність спірної частки будинку спадкодавцю.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У відповідно до ст..13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначені її громадських прав і обов'язків має право на справедливий суд.

Судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її права ухваленим рішенням не порушуються.

Судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обовязків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких, на момент розгляду справи й прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обовязки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обовязки сторін, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій або мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обовязки цих осіб, або в резолютивній частині рішення, суд прямо вказав на права та обовязки останніх.

Будь-який інший звязок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обовязки особи.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду, щодо визнання за ОСОБА_2 права власності було ухвалено 31 серпня 2016 року, право власності за ОСОБА_1 на суміжну земельну ділянкувиникло та зареєстровано лише 13.02.2017 року.

Таким чином, на час ухвалення рішення судом першої інстанції у ОСОБА_1 будь-які права на земельну ділянку за адресою с.Замулівка (колишнє с.Жовтневе) Вовчанського району Харківської області, вул..Миру буд.№143Г були відсутні. Крім цього, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надвірні будівлі, які належать ОСОБА_2 на праві власності знаходяться на її території і у неї існує право власності на вказані надвірні будівлі.

Судова колегія вважає, що права ОСОБА_1 рішенням районного суду не зачипаються і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Швецова Л.А.

Судді Котелевець А.В.

ОСОБА_6