Справа № 682/1495/17
Провадження № 2/682/697/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

за участю секретаря Захарчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 25 листопада 2016 року за усним договором купівлі-продажу, відповідач продав позивачу, за 800 доларів США, транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1, який по документах належав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує на те, що під час реєстрації вказаного транспортного засобу у Шепетівському ВРЕВ було виявлено неспівпадіння номерів, вузлів та агрегатів з документами на транспортний засіб. В подальшому, 26 листопада 2016 року, відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001327, та розпочато досудове розслідування за ст. 290 КК України. Крім того, позивач зазначає, що даний автомобіль визнано речовим доказом, та ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року на нього накладено арешт. Ці обставини стали причиною того, що 26 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 визнав усний договір купівлі-продажу транспортного засобу недійсним (розірваним), та повернув позивачу 400 доларів США, а залишок 400 доларів США зобовязався повернути пізніше, про що власноручно написав позивачу розписку про повернення коштів.

Позивач зазначає, що на неодноразові усні звернення та прохання, відповідач не реагує, з його слів, він не має намірів повертати кошти. Станом на 25 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяті на себе за розпискою зобовязання не виконав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 4 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

В судовому засіданні обєктивно встановлено, що 26 листопада 2016 року, відповідач ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, продав транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 2103», 1975 року випуску, для позивача, ОСОБА_1 в сумі 800 доларів США, з яких 400 доларів США відповідач ОСОБА_2 повернув позивачу ОСОБА_1, а 400 доларів США, зобовязався повернути тоді, коли продасть автомобіль марки «ВАЗ 2103» 1975 року випуску, що підтверджується даними розписки.

Згідно копії ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року, на автомобіль марки «ВАЗ 2103», накладено арешт із забороною власнику та користувачам автомобіля, користуватися та розпоряджатися ним.

За даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ХМС № 223833, власником автомобіля марки «ВАЗ2103», 1975 року випуску, є ОСОБА_3.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказам, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення такого договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики та підтверджує як його укладення так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Оскільки позивачем наданий документ під назвою «Розписка», суд вважає що необхідно встановити справжню природу правочину, так як відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як вбачається з наданої позивачем суду розписки, відповідач зобовязався повернути кошти в сумі 400 доларів тоді, коли продасть автомобіль марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1, 1975 року випуску.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 213, 215, ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 218, 1046, 1047, 1049, 1050, ЦК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мацюк Ю. І.