Справа № 489/836/17
Номер провадження 2/489/1114/17
РІШЕННЯ

іменем України

27 липня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання . Вказувала, що 31.07.2003 р. р. між нею та матірю відповідачки - ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, за яким остання зобовязалась довічно забезпечити позивачку утриманням та доглядом. Однак 25.08.2016 р. ОСОБА_4 померла. Позивачка зазначала, що відповідачка, яка прийняла спадщину після смерті матері, на теперішній час ухиляється від виконання умов договору довічного утримання, не надає їй належний догляд та утримання.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_4, посвідчений Державним нотаріусом Другої МДНК 31.07.2003 р., та повернути їй у власність АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та представник позивачки заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомила.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки, свідків - ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

31.07.2003 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2-695.

Відповідно до умов цього Договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2.

Натомість, згідно умов Договору (п.4), ОСОБА_4 зобовязувалась довічно утримувати позивачку, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, і залишити в її довічному користуванні зазначену квартиру.

Згідно ст. 744 ЦК України на підставі договору довічного утримання виникає одне зобов'язання: зобов'язання набувача забезпечити відчужувача утриманням та доглядом.

Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення погреби забезпечувати відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватись відповідно до засад справедливості та розумності.

25.08.2016 р. ОСОБА_4 померла.

З матеріалів Спадкової справи №464/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась її донька відповідачка ОСОБА_3

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Відповідно до спадкової справи вбачається, що позивачка, після смерті ОСОБА_4, зверталась до нотаріуса із заявою, відповідно до якої надала згоду на те, що обовязки за Договором довічного утримання укладеним між нею та померлою, буде в майбутньому виконувати ОСОБА_3

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 757 ЦК України та Договору довічного утримання (догляду), укладеного 30.01.2006 року, до відповідачки перейшли зобов'язання, взяті ОСОБА_4 за Договором довічного утримання (догляду).

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання обовязків передбачених договором довічного утримання, в звязку з чим договір має бути розірваний.

Відповідно до п. 6 Договору він може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від розірвання цього договору однією зі сторін в судовому порядку.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до наведеної норми закону на вимогу відчужувача договір довічного утримання може бути розірваний судом у разі невиконання або неналежного виконання набувачем визначених договором обовязків з утримання та (або) догляду відчужувача або (третьої) особи.

Статтею ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту.

Згідно з положеннями статей 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно частини першої статті 756 ЦК України, правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами те, що відповідачка умови договору не виконувала. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження відповідно до пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які були опитані у судовому засіданні та підтвердили, що з часу смерті матері відповідачки, позивач тричі перебувала на стаціонарному лікуванні, їй було зроблено операцію на око, проте ОСОБА_3 позивача не відвідувала у лікарні, ліки не придбала, продукти харчування не покупала, не виконувала жодну умову договору. Крім того, з жовтня 2016 року позивачка перебуває на обліку в Територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян та працівник центру двічі на тиждень прибирає квартиру позивача, покупає продукти харчування, опікується нею.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не виконує обовязків щодо утримання позивачки, яка, як відчужувач, має право на розірвання договору довічного утримання, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 60, 212, 214, 234-235, 274-278 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений Державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори 31.07.2003 р. за реєстр. № 2-695.

Повернути квартиру АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова