Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання поруки припиненою,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь 2509 доларів 98 центів США заборгованості за кредитним договором та нараховану пеню у розмірі 46734 грн. 49 коп. і штраф у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_4 25 січня 2008 року був укладений кредитний договір № 0007/08/52-А, за умовами якого останній отримав кредит на придбання автомобіля в сумі 37523,00 доларів США строком по 24 січня 2015 року зі сплатою 12% річних за його користування.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0007/08/52-А, за умовами якого остання поручилася за виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідач не виконав умови укладеного кредитного договору, у звязку з чим станом на 07 листопада 2016 року утворилась заборгованість, яка складається із: - 2509 доларів 98 центів США заборгованості за кредитним договором, 1827 доларів 27 центів США пені, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 07.11.2016 становить 46734 грн. 49 коп. та штрафу у сумі 5000 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати поруку припиненою згідно договору поруки № 0007/08/52-А від 25 січня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що Банк не повідомив про існування заборгованості по кредитному договору і не предявив до неї вимоги впродовж шести місяців з дня виникнення у нього такого права, а тому у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦК України з 24 липня 2015 року порука є припиненою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 2509 доларів 98 центів США, що в гривневому еквіваленті становить 67704 грн. 20 коп. та 1378 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також судом задоволено зустрічний позов, визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 07-0007/08/52-А від 25.01.2008 припиненою. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 640 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції не врахував, що після смерті ОСОБА_4, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 частково сплачувала кредитні кошти і нею було погашено 17953 доларів 92 центи США, що в гривневому еквіваленті складає 166450 грн. 96 коп. Крім того, суд не взяв до уваги положення ст. 1282 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором в межах вартості майна одержаного у спадщину.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 січня 2008 року між АКБ Банк «Форум» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0007/08/52-А, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 37532 доларів США на придбання автомобіля строком до 24 січня 2015 року зі сплатою 12,00 відсотків річних за користування кредитом (а.с.3-4).

Факт надання кредитних коштів згідно договору підтверджується заявою на видачу готівки № 4357 від 25.01.2008 (а.с.9).

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором між Банком та ОСОБА_2 25 січня 2008 року був укладений договір поруки № 07-0007/08/52-А, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність із боржником по кредитному договору (а.с.5).

У відповідності пункту 2.3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, в сумі не менше 446,70 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок № 0329 (а.с.3).

Пунктом 2.5 цього договору передбачено, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно п. 2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п.2.7 цього договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення банком звернення стягнення на заставне майно та майно, яке передане в іпотеку (а.с.3).

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер 22 березня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 162788 (а.с.67).

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Таким чином, аналіз вищезазначених норм передбачає, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальними правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміни боржника в зобовязанні.

Відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відтак, в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, які в свою чергу зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю у відповідності до вимог статті 12182 ЦК України.

Згідно пункту 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Судом також встановлено, що 31 серпня 2012 року Банк направив до Першої Житомирської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника, в якій просив довести до відома усіх без винятку спадкоємців ОСОБА_4, який помер 22 березня 2011 року, вимоги банку за кредитним договором № 0007/08/52-А в розмірі 14059,98 доларів США, що еквівалентно 112381,42 гривень та пені у розмірі 207,06 грн. (а.с.76-78).

Згідно листа № 130/02-14 від 25 січня 2013 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 повідомив банк про надіслання листа дружині померлого - ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, щодо інформації про наявність кредитних зобовязань перед банком та розяснення щодо обовязків спадкоємців відносно погашення існуючої заборгованості (а.с.81).

Крім того, листом № 89/02-14 від 21 січня 2014 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 повідомив банк про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на імя спадкоємця ОСОБА_2Г.(а.с.82).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором за період розрахунку з 25 січня 2008 року по 21 березня 2001 року, станом на 22.03.2011 загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 складає 20708 доларів 84 центи США, що еквівалентно 164587 грн. 65 коп., яка складається із поточної заборгованості по кредиту в сумі 20463 долари 90 центів США, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 145 доларів 81 цент США та 99 доларів 13 центів США пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами (а.с.146-148).

В період життя ОСОБА_4 згідно вказаного розрахунку сплатив Банку всього 16939 доларів 19 центів США, які розподілені на погашення відсотків та тіла кредиту (а.с. 146).

Встановлено також, що після смерті позичальника, ОСОБА_2 протягом періоду з 23 березня 2011 року по 18 серпня 2014 року здійснювала платежі в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків на загальну суму 18975 доларів США, що еквівалентно 174536 грн. 22 коп. (а.с. 6-8, 196).

Якщо підсумувати сплачені позичальником та ОСОБА_2 кошти на погашення зобовязань за кредитним договором, то їх загальна сума становить 35914 доларів 19 центів США (16939.19 +18975 = 35914,19).

Враховуючи, що ОСОБА_4 було отримано кредит на суму 37523 доларів США, то сплачені кошти не покривають навіть тіло кредиту, не враховуючи нараховані відсотки за користування кредитними коштами, які підлягали сплаті в період життя позичальника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та проведений у ній розрахунок не спростовують розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був наданий Банком, також наявність заборгованості по кредитному договору підтверджується встановленими доказами і матеріалами справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак у відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: