Справа № 368/895/17
провадження № 4-с/368/10/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю скаржника ОСОБА_1

та представника Відділу ДВС ОСОБА_2

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Кагарлицького районного суду звернувся ОСОБА_1 із скаргою та просить суд визнати дії Головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання неправомірною, зобов'язати Головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2:

прийняти до виконання виконавчі документи у цивільній справі № 368/1082/16-ц про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 на його користь; відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року у цивільній справі № 368/1082/16-ц та виконати відповідні дії визначені Законом України «Про виконавче провадження», мотивуючи скаргу наступним.

05 квітня 2017 року Апеляційний суд Київської області розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року у цивільній справі № 368/1082/16-ц за його позовом до нього про стягнення заборгованості за договором позики та відхилив її залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року у цивільній справі № 368/1082/16-ц з ОСОБА_3 на його користь стягнуто заборгованість по договору позики від 06.08.2013 року, а саме: 20,96 грн. як 3% на прострочену суму 3000 грн., 12 грн. як інфляційні втрати на прострочену суму 3000 грн., 1000 грн. основного боргу, 84,99 грн. 3% на прострочену суму 1000 грн., 899,12 грн., як інфляційні втрати на прострочену суму 1000 грн., а також судовий збір в розмірі 362,74 гривень.

Вказане рішення суду набрало чинності 05 квітня 2017 року і 06 червня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області на його примусове виконання було видано виконавчі листи № 368/1082/16-ц.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Також, ст. 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 року та частини 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року визначено що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців відповідно до ч. 1 ст. 3 цього Закону є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів на даний час визначений Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності з 06 жовтня 2016 року та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення, а згідно ч. 5 не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

04 липня 2017 року він звернувся з письмовими заявами про примусове виконання рішення суду та стягнення з боржника на його користь присуджених судом сум до Кагарлицького районного відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області, територіально за місцем проживання

боржника.

До поданих заяв були долучені оригінали виконавчих листів у цивільній справі № 368/1082/16-ц, які згідно статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року є виконавчими документами.

Про те, державним виконавцем Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, яка займає посаду головного державного виконавця, вказані вимоги виконані не були, а пославшись на вимоги п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» за надуманих мотивів безпідставно відмовила у прийнятті виконавчих документів до виконання та повернула їх стягувачу, тобто йому, про що 07 липня 2017 року (згідно відбитків поштового штемпеля на конверті, який додається) за вих. №№ 7527 та 7539 від 06 липня 2017 року надіслала рекомендованою кореспонденцією повідомлення датовані 04 липня 2017 року.

Вказана вище поштова кореспонденція ним була отримана 10 липня 2017 року.

При цьому, підставами для подібних дій державного виконавця у повідомленнях вказано, що «у виконавчих документах відсутній ідентифікаційний номер боржника або серія та номер паспорта».

У відповідності до частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов'язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців визначена ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно п. 3 частини 3 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження, з метою захисту інтересів стягувача, має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

У правових позиціях, які викладені у справах № 6-45цс14 від 21 травня 2014 року та № 6-62цс14 від 25 червня 2014 року Верховний суд України зазначив:

«Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України «Обов'язковість судових рішень Верховного Суду України» в редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015 року, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника (на даний час реєстраційний номер облікової картки платника податків) не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, про те, державним виконавцем як суб'єктом владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, не враховано дані положення.

У відповідності до положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УНІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Представник ДВС заперечувала проти скарги та вважає, що дії вчинені нею щодо даного провадження узгоджуються з нормами Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, скаржник не позбавлений повторно звернутися до ДВС для виконання рішення суду та у заяві вказати ідентифікаційний код та паспортні дані боржника, тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Суд, вислухавши скаржника та представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року Кагарлицьким районним судом Київської області видано два виконавчих листа № 368/108/16-ц по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики від 6.08.2013 року, а саме: 20,96 гри. як 3 % на прострочену суму 3000 грн., 12 грн. як інфляційні втрати на прострочену суму 3000 грн., 1000 грн. основного боргу, 84,99 грн. як 3% на прострочену суму 1000 грн.; 899,12 грн. як інфляційні втрати на прострочену суму 1000 грн., а також судовий збір в розмірі 362,74 грн. (а.с.8), який було предявлено стягувачем на примусове виконання до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

04.07.2017 року державним виконавцем Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 було винесено два повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: з підстав не зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного номера або серія та номер паспорта боржника.

В частині 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені вимоги до виконавчого документа, а саме у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом (ст.18 Закону).

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, з вищевикладеного слідує, що Закон України «Про виконавче провадження» наділяє державного виконавця правом під час здійснення виконавчого провадження самостійно одержувати інформацію про боржника, в тому числі і конфіденційну (якою є ідентифікаційний номер боржника), а тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2014року у справі № 6-62цс14.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Окрім того, суд звертає увагу, що ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві прийнято державним виконавцем необґрунтовано, безпідставно, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому воно підлягає скасуванню, тобто скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії Головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Зобов'язати Головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 прийняти виконавчі документи у цивільній справі № 368/1082/16-ц про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

У задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.І. Шевченко