Провадження № 2/761/903/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про розірвання договору; стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

В червні 2016 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зменшення позову (а.с. 42, 43):

- розірвати договір банківського вкладу № 300937/22905/07-15 в дол. США від 30 липня 2015р. (далі по тексту - договір), укладеного між сторонами;

- стягнути з відповідача на користь позивачки належні їй грошові кошти за договором у валюті вкладу у розмірі 240835,19 дол. США.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 30 липня 2015р. між сторонами був укладений договір, відповідно до якого позивака внесла, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 250000,0 дол. США, з кінцевим строком 28 жовтня 2015р., з нарахуванням відсотків згідно умов договору.

В жовтні 2015р. позивачка подала банку письмову заяву з вимогою видати належну їй суму вкладу та нараховані проценти. Однак, відповідач станом на теперішній час суму вкладу та процентів не повернув. В процесі розгляду справи судом Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було сплачено позивачці 200000,0 грн., відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, стороною були направлені на адресу суду письмові заперечення, в яких сторона зазначила, що Постановою Правління НБУ № 612 від 17 вересня 2015р. відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015р. №171 у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію з 18 вересня 2015р. по 17 грудня 2015р. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015р. № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідач вказав, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 липня 2015р. між сторонами був укладений договір. Відповідно до п. 1.1. договору позивачка внесла, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 250000,0 дол. США на строк по 28 жовтня 2015р.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що за час користування коштами вкладу протягом строку з 30 липня по 28 жовтня 2015р. - банк нараховує і виплачує проценти за ставкою - з 3,7 % річних до 4,9 % річних.

Згідно п.3.1.3 договору відповідач зобов'язався після закінчення строку дії договору повернути позивачці кошти з депозитного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на її власний рахунок чи інший депозитний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 13 жовтня 2015р. звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу за договором, що підтверджується копією заяви (а.с. 9).

Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав і суму вкладу не повернув.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 230 від 18 грудня 2015р. у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п. 1) ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Судом встановлено, і не оспорювалося сторонами, що згідно положень ч.ч. 1, 2 позивачці було відшкодовано суму граничного розміру коштів за вкладом у розмірі 200000,0 грн.

За змістом ч. 1, 2 ст. 46 цього Закону, уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Також, в судовому засіданні, встановлено, що позивачка включена до четвертої чергу акцептованих кредиторів банку на суму 5851055,87 грн.

Відтак, у зв'язку із застосуванням спеціальних процедур врегулювання правовідносин та прав позивачки із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України законодавець визначив, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В свою чергу ч. 4 ст. 652 ЦК України передбачає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що закінчився строк на який було укладено договір, і відсутність умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про розірвання договору. Беручи до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015р. у справі № 6-2001цс15, з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення коштів, враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись 8, 10, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 1058, 1060 ЦК України; ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 2, 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про розірвання договору; стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: