Справа №489/7382/15-ц
Провадження №2/489/35/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

01 серпня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Матяєвої С.І., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, Вознесенський геріатричний пансіонат, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права на спадщину,

встановив:

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_10, яка померла 31 серпня 2003 року, на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно.

Позивач позов підтримав, третя особа ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечували, інші учасники в судове засідання не зявились.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №207154 ОСОБА_10 померла 31 серпня 2003 року, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Вказана частка квартири належала ОСОБА_10 на підставі договору міни від 09.01.2003 року, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_10 обміняли належні їм у рівних частках 22/100 частини домоволодіння №23 по вул.Шевченка в м.Миколаєві на належну в рівних частинах ОСОБА_6, ОСОБА_7С, ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Южною товарною біржею 18 грудня 1999 року за №10294, квартиру АДРЕСА_2.

Згідно з вказаним договором міни співвласником іншої 1/2 частки квартири є ОСОБА_5

У відповідності до заповіту, посвідченого 12.08.2003 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за №2852, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті заповіла належну їй частку квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_6

Відповідно до довідки Вознесенського геріатричного пансіонату від 24.10.2014 року №28 ОСОБА_5 3 19.05.2012 року проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні у геріатричному пансіонаті.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2003 року визнано дійсним договір купівлі-продажу ОСОБА_6, ОСОБА_7С, ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1, укладений на Південній товарній біржі 18 грудня 1999 року за №10294.

20 квітня 2004 року між ОСОБА_6, що діяла від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, що діяла за згодою законних представників: батька ОСОБА_12, матері ОСОБА_6, та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за №806.

Надалі ОСОБА_9 подарував вказану квартиру ОСОБА_3 за договором дарування квартири від 08.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за №2790.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, частково задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та витребувано від ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5

Як зазначено у рішенні Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2003 року залишено без змін та встановлена обставина, що визнання дійсним договору, оформленого Південною товарною біржею 18 грудня 1999 року про Купівлю ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із визнанням права власності в рівних частках на квартиру не призвело на час ухвалення рішення суду від 15 жовтня 2003 року до виникнення їх права власності, оскільки власники квартири змінились за наступною угодою від 09 січня 2003 року.

Згідно постанови державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_15 від 16.11.2015 року відмовлено ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_5, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на це спадкове майно з посиланням на довідку від 06.11.2015 року №2421.

Довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 06.11.2015 року №2421 повідомлено, що станом на 28.12.2012 року ОСОБА_10 не була власником вказаного майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2015 року та дублікату договору міни №1186, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_11

ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_10 на підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Положеннями цієї статті визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу УРСР 1963 року передбачено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528

і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Зі спадкової справи № 655/2015, заведеної після смерті ОСОБА_10, померлої 31 серпня 2003 року, вбачається, що спадкоємцем останньої є лише позивач по справі.

ОСОБА_6 як спадкоємець за заповітом впродовж шести місяців після відкриття спадщини не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а відтак спадкоємцем за законом є лише ОСОБА_5, який фактично вступив у володіння спадковим майном.

Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері у відповідності до приписів ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Оскільки через повторне відчуження ОСОБА_6 спірної квартири 20 квітня 2004 року право власності ОСОБА_10 згідно довідки МБТІ від 06.11.2015 року №2421 на 1/2 частку квартири не підтверджено, це унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що факт прийняття позивачем спадщини підтверджено належними та допустимими доказами, однак через відсутність правовстановлюючого документа на 1/2 частку належного спадкодавцю майна ОСОБА_5 не може отримати свідоцтво про право на спадщину, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому посилання представника третьої особи ОСОБА_3 на наявність волевиявлення позивача щодо продажу спірної квартири ОСОБА_6 від його імені спростовуються договором купівлі-продажу від 20 квітня 2004 року, за яким позивач не є його стороною. Повноваження представника позивача на подання позову та представництво інтересів в суді підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 12 грудня 2014 року, тому доводи про неможливість задоволення позову через його непідтримання особисто позивачем не впливають на вирішення спору.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, його має бути стягнуто з відповідача в дохід держави.

На підставі ст. ст. 549, 554 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. ст. 328, 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя