Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/7779/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/2487/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Воробйової І.А.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що 8 березня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Kia Rio, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, та автомобілю ЗАЗ 110217, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя встановлено вину ОСОБА_7 у вищезазначеному ДТП. Отже, вина відповідача не потребує доказування відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Так як між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1096/13-Т/ЗП18 (КАСКО), яким був застрахований автомобіль Kia Rio, позивач звернулася до цієї страхової компанії із заявою для отримання страхового відшкодування.

Згідно з листом ПрАТ «Арсенал страхування» вих. № 2/к від 19.02.2015 року, автомобіль Kia Rio вважається знищеним та таким, що не підлягає відновлювальному ремонту.

28 січня 2015 року ПрАТ «Арсенал страхування» було перераховано на банківський рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 31 286,85 грн.

У листі вих. № 2/к від 19.02.2015 року ПрАТ «Арсенал страхування» письмово підтвердила, що відмовляється від залишків транспортного засобу Kia Rio, а вартість цих залишків визначила за допомогою он-лайн аукціону.

Оскільки отриманого страхового відшкодування було недостатньо для ремонту автомобіля, позивач була вимушена виставити залишки транспортного засобу на продаж. Згідно з Довідкою - рахунком Серія ВІА № 899420 від 31.01.2015 року залишки автомобілю Kia Rio були продані позивачем за 95 880,00 грн.

Після отримання страхового відшкодування по договору майнового страхування, коштів на ремонт не вистачало, тому позивач вернулася із заявою до Філії ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в м. Запоріжжі, повідомила про отримане страхове відшкодування по договору КАСКО і надала їм необхідні документи для здійснення страхового відшкодування.

Філія ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в м. Запоріжжі не відмовляла у здійсненні страхового відшкодування, пропонувала чекати перерахування коштів.

Після чого позивач звернулася до суду для стягнення з відповідача та Філії ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в м. Запоріжжі, що застрахувала відповідальність відповідача, шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Після відкриття провадження у справі, 13 березня 2015 року Філія ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" в м. Запоріжжі сплатила на користь позивача страхове відшкодування за полісом страхування відповідальності відповідача в розмірі 49 500,00 грн.

30 квітня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким частково задоволено вимоги позивача до відповідача, а саме вирішено стягнути: матеріальну шкоду в розмірі 140 253,15 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 432,53 грн. Також, рішенням суду першої інстанції було вирішено стягнути з Філії ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в м. Запоріжжі: 454,30 грн. - витрат на лікування, 129,12 грн. - витрат на направлення телеграм, 530,00 - витрат на товарознавчу експертизу та судовий збір.

23 вересня 2015 року Апеляційним судом Запорізької області ухвалено рішення у зазначеній справі, яким вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 задоволені частково, а саме, рішення скасовано в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4

Згідно з висновками рішення суду апеляційної інстанції правовідносини між сторонами по справі повинні регулюватися ст. 1194 ЦК України, а розмір матеріальної шкоди розраховуватися з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження, а не на момент розгляду справи.

Висновком експерта № 163 від 07 травня 2014 року встановлена ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження, а саме, 196 129,21 грн. Тобто, страховими виплатами та коштами, отриманими з продажу залишків авто, не було покрито витрати позивача в розмірі 19 202,36 грн.:

196 129,21 грн. - (31 546,85 грн. + 49 500,00 грн. + 95 880,00 грн.) = 19 202,36 грн., де

196 129,21 грн. - вартість авто на момент пошкодження;

31 546,85 грн. - виплата за договором майнового страхування авто;

49 500,00 грн. - виплата за полісом страхування відповідальності відповідача;

95 880,00 грн. - кошти, отримані з продажу залишків авто.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 19 202, 36 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Так, суд правильно встановив, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.03.2014 року з вини ОСОБА_4, пошкодження автомобіля Кіа Rio, державний номер НОМЕР_1, належного ОСОБА_5 при дорожньо-транспортній пригоді не оспорюються сторонами.

08.03.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Кіа Rio, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, та автомобілю ЗАЗ 110217, державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4

У момент ДТП в салоні автомобіля Кіа Rio знаходилася позивач, яка володіла транспортним засобом Кіа Rio на підставі свідоцтва про реєстрацію САО 909740. Внаслідок ДТП автомобіль Кіа Rio отримав механічні пошкодження, а вона - тілесні ушкодження легкої тяжкості.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року встановлено вину ОСОБА_7 у вчиненні ДТП.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В даних матеріальних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок доводити розмір шкоди.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 квітня 2013 року між ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування № 1096/13-Т/ЗП18 (КАСКО), яким був застрахований автомобіль Кіа Rio, державний номер НОМЕР_1, зі страховою сумою 147 000 грн. на термін до 18.04.2014 року.

ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», яке визнало подію страховим випадком та на виконання договору майнового страхування виплатило на її користь 31 256,85 грн. страхового відшкодування відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 33/3 від 20.03.2014 року, за яким розмір завданих збитків було визначено експертом у розмірі 120 073,86 грн.

Ремонт, витрати на який визначено в сумі 120 073,86 грн., а вартість автомобіля відповідно до договору складала 147 000 грн., страховик визнав економічно необґрунтованим, тому відповідно до п. 31.5 договору страхування визначено повну загибель пошкодженого транспортного засобу, вартість залишків визначена в сумі 96 140,00 грн., від прийняття залишків транспортного засобу страховик відмовився.

ОСОБА_3 погодилася з визнанням автомобіля фізично знищеним, розрахунком страхової виплати, отримала страхове відшкодування від ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» в сумі 31 256,85 грн.

Від реалізації автомобіля відповідно до договору № 57/01 комісії з продажу транспортного засобу позивач отримала 95 880 грн.

За ст. 993 ЦК України, а також у відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в СК «Провідна».

Разом з тим, з вимогами до СК «Провідна» ОСОБА_3 звернулася, надавши інший висновок по визначенню матеріальної шкоди, а саме, висновок консультативно-експертного бюро ВЕП «Стандарт-Сервіс» від 7 травня 2014 року, яким визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 113 222,47 грн.

Страховою компанією «Провідна» виплачено ОСОБА_3 страхову виплату в сумі 49 500 грн. в межах ліміту відповідальності.

Втім, оскільки після пошкодження автомобіля в ДТП позивач на свій розсуд відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України обрала спосіб захисту своїх прав шляхом звернення за отриманням страхового відшкодування за договором добровільного страхування, то саме відповідно до цих правовідносин можуть вирішуватися спірні питання та в межах цих правовідносин здійснюватися згідно ст. 16 ЦК України і судовий захист.

Отже, ОСОБА_3 в силу ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передала страховику права щодо особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 15 постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_3 посилалася, як на підставу стягнення різниці між ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження та отриманими сумами страхового відшкодуванням, вартості реалізації автомобіля, на ст. 1194 ЦК України.

Як слідує з висновку консультативно-автоекспертного бюро ВЕП «Стандарт-Сервіс» від 7 травня 2014 р., на який посилається позивач, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 113 222,47 грн., у той час як ринкова вартість транспортного засобу - 196 129,21 грн., тобто вартість його відновлювального ремонту не перевищує його ринкову вартість.

З огляду на викладене вище, суд дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_3 про визначення розміру шкоди з ринкової вартості автомобіля в сумі 196 129,21 грн. на момент пошкодження не відповідають правовідносинам сторін та вищенаведеним роз'ясненням Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Більш того, матеріали справи свідчать, що правовідносини щодо страхових виплат між страховими компаніями, потерпілою та винною особою характеризуються не повною визначеністю, і до їх урегулювання відповідно до ст. 993 ЦК України не можна оцінити наявність та розмір шкоди, за яку перед ОСОБА_3 у відповідності до ст. 1194 ЦК України має відповідати ОСОБА_4

Отже, суд дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування і задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: