Тальнівський районний суд Черкаської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер: 704/481/17
Номер провадження:2/704/339/17
24.07.2017 Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Дьяченка Д.О.
при секретарі Табачківській М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держпродспоживслужби у Черкаській області,
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" (далі Відповідач) про захист прав споживача, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держпродспоживслужби у Черкаській області (далі Третя особа). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2016 між Позивачем та Відповідачем укладено договір фінансового лізингу №1517, відповідно до якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме трактор «Беларус-82.1», який лізингодавець (відповідач) зобовязався передати у користування лізингоодержувачу (позивачу) в строк та на умовах визначених договором.
Позивач до початку розгляду справи подав до суду клопотання, яким позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, справу розглядати за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Згідно з ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд вважає за доцільне, справу слухати за наявними у справі матеріалами з винесенням заочного рішення.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Разом з тим, представником ТОВ «Лізингова компанія ОСОБА_2» не було роз'яснено ОСОБА_1 призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.
Крім того, протягом обіцяного терміну предмет лізингу не був переданий позивачу.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, враховуючи таке.
Згідно з преамбулою ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
У ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.
Фінансові послуги можна поділити на банківський сектор і небанківський (кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії та ін.).
Характер фінансових правовідносин, стороною в яких є фізична особа (споживач), а також використані у ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини з приводу укладення та виконання договору фінансового лізингу з фізичною особою (споживачем) безсумнівно входять до сфери правового регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів».
Таким чином, норми Закону України "Про захист прав споживачів" є спеціальними нормами по відношенню до ст. 116 ЦПК України, отже, справа підсудна Тальнівському районному суду Черкаської області.
Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, ЗУ «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ч.2 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.
Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Зазначені правові висновки, які в силу ст. 360-7 ЦК України є обовязковими для судів України, викладено у постанові ВСУ від 16.12.2015 у справі №6-2766цс15.
Доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи не містять.
Тому, враховуючи, що у даній справі спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було, суд вважає це самостійною підставою для визнання договору недійсним в силу закону (нікчемним) ч. 1 ст. 220 ЦК України.
Згідно ч.ч.1, 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до роз'яснень, що містяться п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06.11.2009, вбачається, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Уточнений позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держпродспоживслужби у Черкаській області, задовольнити.
Встановити, що до договір фінансового лізингу № 1517 від 07.12.2016, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та ОСОБА_1 є нікчемним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Головуючий Д.О. Дьяченко