Справа № 635/58/17
Провадження по справі № 2/635/966/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий - суддя Бобко Т.В.
секретар судових засідань - Грищук Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.. Покотилівка Харківського району Харківської області у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект») звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15 червня 2007року ОСОБА_4 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитний договір. Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.
12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов'язаннями по кредитному договору та Іпотечному договору.
У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору та виникненню заборгованості ТОВ «Кей-колект» у позасудовому порядку вирішило звернути стягнення на предмет іпотеки і 16 березня 2016 року набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на вказану квартиру.
Однак реалізації права власності ТОВ «Кей-колект» перешкоджає поведінка колишнього власника квартири відповідача ОСОБА_3, яка продовжує проживати у спірній квартирі, перешкоджає вільному доступу до неї, добровільно виїхати з житлового приміщення не бажає.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування вказаним майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до майна, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
16 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було посвідчено право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру на підставі зазначеного вище договору іпотеки, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71103314 від 21 жовтня 2016 року.
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.
Стаття 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення, а ч. 3 цієї статті регулює порядок виселення громадян.
За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Разом з тим, позивач набувши в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на спірну квартиру, звернувся до суду з позовом про визнання її колишнього власника ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилався на положення п. 3 ч.1 ст. 346, ст. 405 ЦК України, зазначаючи, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.
Проте, як зазначалось вище, з огляду на характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, такі правовідносини мають регулюватися ч. 2 ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, а тому посилання позивача на п.3 ч.1 ст. 346, ст. 405 ЦК України не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, ст. 346 ЦК України визначає загальні підстави припинення права власності, зокрема за ч. 3 цієї статті право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Предметом регулювання ст. 348 ЦК України є порядок припинення права власності особи на таке майно.
За положеннями ст. 348 ЦК України, якщо майно набуто у власність з підстав, що не заборонені законом і особа за законом, який був прийнятий пізніше, не має можливості володіти ним, це майно підлягає відчуженню в порядку, передбаченому нормами цієї статті.
Стаття 405 ЦК України в свою чергу регулює права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.
Таким чином, зазначені норми закону до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Статтею 3 ЦПК України кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.
При цьому особа на власний розсуд обирає спосіб захисту та дозволені законом межі реалізації процесуальних прав.
Оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, яке може бути захищене в інший, передбачений законом спосіб, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про виселення відповідача, а не шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кей-колект» в частині усунення перешкод у здійсненні права користування майном, виходячи із наступного.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу вимог про захист порушеного права, власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, ТОВ «Кей-колект», звертаючись до суду, повинен довести наявність фактів порушення його права власності на спірне майно з боку відповідача.
Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України, які б доводили факт, що своїми діями відповідач перешкоджає в доступі до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.
При цьому суд критично оцінює надані позивачем акти перевірки/ огляду майна, оскільки вони складені виключно представниками ТОВ «Кей-колект» та не містять підпису відповідача ОСОБА_3 Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження звернення позивачем до органів державної влади, органів місцевого самоврядування у зв'язку із порушенням його права власності на спірне майно з боку відповідача.
З огляду на наведене, вимоги позивача в частині усунення перешкод у користуванні майном задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 197,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя