Справа № 369/6609/17
Провадження № 2/369/3015/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.

секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, трея особа: Приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що будинок №78 по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району иївської області належала позивчу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 279540, видане Виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 січня 1997 року.

Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:031:0018, яка належала позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №784746, виданого Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської обл. на підставі рішення 21 сесії 5 скликання №7 Софіївсько- Борщагівської сільської ади від 03.07.2008 року.

21.02.2013 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного будинку та земельної ділянки. Вартість будинку загальною площею 90,7 кв.м., житловою площею 44,6 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами складала 431 400 грн. Вартість земельної ділянки площею 0,08 га складала 328 000 грн.

За договором купівлі-продажу будинку від 21.02.2013 року позивач отримав кошти у розмірі 431 400 грн. у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1- маючи поганий зір, неуважно прочитавши дрібний шрифт Договору 2 п. 2.5,що засвідчує факт повного розрахунку за продану Земельну лянку ,поставив свій підпис, а гроші не отримав .

Натомість після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідач надала позивачу боргову розписку, що гроші за договором купівлі-продажу земельної ділянки віддасть до 22.06.2014 року.

Гроші позивачу не повернули, вказавши причину глобальної економічни кризи та підняття курсу валют.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У звязку з неподільністю об,єктів нерухомості Будинку та Земельної ділянки, на якій він стоїть, що є предметом Договору №464 від 21.02.2013 та Договору №462 від 21.02.2013 року, і відсутністю коштів у Відповідачів.

Позивач вважає підстави визнання договорів купівлі - продажу недійсними і повернення сторін у попередній стан.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435- 15 ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Також згідно з п.З ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тому просив визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №464 від21.02.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом ОСОБА_4 визнати недійсним.Договір купівлі-продажу домоволодіння зареєстрований в реєстрі за №462 від21.02.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом ОСОБА_4 визнати недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 Будинок №78 по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:031:0018.Зобов'язати позивачча повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 431 400 грн.та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали учать у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного:

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до судуза захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, що 21.02.2013 року позивачем ОСОБА_1 було укладено догові купівлі-продажу будинку 462 та земельної ділянки за № 464, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Соф. Борщагівка, вул. Леніна, буд. 78, посвідчені державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером №464 та №462 Разом з цим, 21.02.2013 року між сторонами було уклалено боргову розписку, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 зобов"язалась у виконання оплати по договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0800 га кадастровий номер, :01:031:0018, яка належала позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №784746, виданого Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення 21 сесії 5 скликання №7 Софіївсько- Борщагівської сільської ради від 03.07.2008 року сплатити кошти у розмірі 41 000 (сорок одна) доларрів США, що еквівалентно 328 000 грн. строком до 22.06.2014 року. Вищевказана земельна ділянка є невід»ємною частиною з договором купвлі- продажу домоволодінням№78 по вул. Леніна, с. Соф. Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської областв за який кошти внесено у повному обсязі.

За договором купівлі-продажу будинку від 21.02.2013 року позивач отримав кошти у розмірі 431 400 грн. у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1- маючи поганий зір, неуважно прочитавши дрібний шрифт Договору 2 п. 2.5,що засвідчує факт повного розрахунку за продану Земельну лянку ,поставив свій підпис, а гроші не отримав .

Натомість після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідач надала позивачу боргову розписку, що гроші за договором купівлі-продажу земельної ділянки віддасть до 22.06.2014 року.

Гроші позивачу не повернули, вказавши причину глобальної економічни кризи та підняття курсу валют, що не оспорювалось відповідачами у судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У звязку з неподільністю об,єктів нерухомості Будинку та Земельної ділянки, на якій він стоїть, що є предметом Договору №464 від 21.02.2013 та Договору №462 від 21.02.2013 року, і відсутністю коштів у Відповідачів.

Позивач вважає підстави визнання договорів купівлі - продажу недійсними і повернення сторін у попередній стан.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435- 15 ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Також згідно з п.З ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до положеньст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважаться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1статті 216 ЦК України передбачено, щонедійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідно до ч. 1ст. 236 ЦК Українинікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Із розяснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», слідує, що правовичин може бути визнаний недійним лише з підстав, визначених законом.

Так, укладання ОСОБА_1 договору купівлі-продажу земельнолї ділянки внаслідок власної помилки, а саме маючи поганий зір, неуважно прочитавши дрібний шрифт Договору 2 п. 2.5,що засвідчує факт повного розрахунку за продану Земельну лянку ,поставив свій підпис, а гроші не отримав .

Натомість після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідач надала позивачу боргову розписку, що гроші за договором купівлі-продажу земельної ділянки віддасть до 22.06.2014 року.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на обставини, які згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними, як такого, що вчинений під впливом помилки, що відповіднознайшло своє підтвердження у судовому засіданні та не оспорювалося у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, передбаченому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що згідно пояснень представника позивача, що укладаючи договір купівлі-продажу вважав, розраховував на отримання грошових коштів від відповідача, при визнанні цих обставин відповідачем, дають підстави вважати їх встановленими.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 рік) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено статтею 41 Конституції України, якою встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435- 15 ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Також згідно з п.З ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналізуючи вказані докази, суд приходить до висновку, що, позов підлягає задоволенню та зобов'язує ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 Будинок №78 по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:031:0018. та зобов'язує повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 431 400 грн.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, правильно витлумачивши ці норми.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 526, 527, 530, 627, 628, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №464 від 21.02.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом ОСОБА_4 - недійсним.

Визнати Договір купівлі-продажу домоволодіння зареєстрований в реєстрі за №462 від 21.02.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом ОСОБА_4 - недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 Будинок №78 по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:031:0018.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 431 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Волчко А.Я.