АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2568/17 Справа № 205/2146/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, Управління-служба у справах дітей Ленінської районної у місті ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження домоволодінням,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5, про позбавлення права користування житловим приміщенням в домоволодінні та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження домоволодінням шляхом зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування частини домоволодіння від 01 вересня 2015 року та від 25 листопада 2015 року.

На даний час в домоволодінні зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а відповідач проживала в зазначеному будинку і була зареєстрована в ньому з 25 листопада 1996 року за згодою ОСОБА_6 та ОСОБА_10

05 січня 2016 року при отриманні адресної карти в Управлінні Державної міграційної служби України у Ленінському районі м. Дніпропетровська, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без її згоди, 22 жовтня 2015 року зареєструвала в ньому свого малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та 16 листопада 2015 року зареєструвала свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

25 травня 2015 року ще за попередніх власників відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що в зазначеному домоволодінні проживати більше ніколи не буде, оскільки вона з чоловіком ОСОБА_11 закінчили ремонт в його будинку і будуть своєю сім*єю проживати в ньому, однак адреси не повідомила.

Тобто, 25 травня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 добровільно, разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виселилися з домоволодіння АДРЕСА_1 та більше в зазначеному домоволодінні не проживали.

Членами сім*ї, відповідачка та її діти ніколи не були, згоди на їх проживання та реєстрацію місця проживання вона не надавала.

На підставі вищезазначеного просила позбавити ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, і малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_2 що є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання та усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме цим домоволодінням з боку відповідача ОСОБА_2 та її дітей шляхом їх зняття з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року позов задоволено частково та ухвалено: усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме домоволодінням АДРЕСА_3 з боку ОСОБА_2, її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом їх зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 В решті позову відмовлено.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове ріщшення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст.213,214, 316 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Так, судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_5 на підставі договорів дарування від 01 вересня 2015 року та від 25 листопада 2015 року, згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_17 подарували позивачу належні їм по 1/2 частині вказаного домоволодіння, які їм належали на підставі свідоцтв про право на спадщину, після смерті власника цього домоволодіння ОСОБА_12 (а.с.11-15)

Згідно довідки від 25 лютого 2016 року, виданої квартальним комітетом №34 Ленінського району м. Дніпро та адресної карти, зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_6 значаться: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, не проживає з 25.05.2015р., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, не проживає з 25.05.2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13, не проживає з 25.05.2015 року. (а.с.23, 28)

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з 25 листопада 1996 року в спірному домоволодінні, який належав її матері - ОСОБА_6, вона проживала разом із своїми дітьми після їх народження у літній кухні цього домоволодіння. А у травні 2015 року відповідачка зі своїми дітьми добровільно виїхала на інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 проте ключі від літньої кухні позивачці, як власнику спірного будинку, в добровільному порядку відмовляється передавати, що в свою чергу порушує право ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися спірним домоволодінням, а також відповідачка участі в оплаті за користування будинком та комунальних платежів не приймає.

Крім того, в судому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які пояснили, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_18 не проживають за адресою: АДРЕСА_6 з травня 2015 року.

Відповідно до вимог положень ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, а також інші особи, якщо вони проживають разом із власником та ведуть спільне господарство.

Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Із зазначеного випливає, що права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком залежать від прав власника будинку, тобто є похідними, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

А відповідно до ст. 316 ч.1, ст. 317 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, а статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у спірному домоволодінні за згодою колишнього власника - ОСОБА_6, і відповідно її право на користування житловим приміщенням домоволодіння та її право на проживання у ньому випливало з права власності на це домоволодіння колишнього власника.

Вказані права відповідача припинилися з часу відчуження домоволодіння і зміни його власника на позивачку, яка як повноправний власник домоволодіння на даний час, не надавала свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідачки у спірному домоволодінні.

У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідачки є похідним від права власності на дане домоволодіння колишнього власника - ОСОБА_6, у зв"язку з чим припинення нею права власності на спірне домоволодіння тягне за собою відповідно втрату права на користування домоволодінням особами, які користувалися нею за її згодою.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона право користування спірним житловим будинком не втратила колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, відповідачка з травня 2015 року в цьому будинку не проживає, участі в утриманні майна не приймає та доказів протилежного, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, апелянтом суду надано не було.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги то вони суттєвими не являються, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України по справі №6-709 цс16 від 16 листопада 2016 року, зазначено про те, що відповідно до вимог ст. 383, 405 ЦК України та ст. ст.150, 156 ЖК УРСР правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю.Петешенкова