ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/995/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р.Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Шклянки М.П.

при секретарі Галян Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про визнання строкового трудового договору розірваним, збов'язання вчинити певні дії та виплату компенсацій , -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2016 року позивач по справі ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про визнання строкового трудового договору розірваним та зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В подальшому 05.09.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати строковий трудовий договір від 18.07.201 року з додатком до нього, яким строк трудового договору продовжено до 18.07.2016 року, розірваним з 08.07.2016 року на підставі ст.39 КЗпП України у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу за станом здоров'я та порушення власником законодавства про працю та трудового договору. Крім того, просив зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну допомогу в порядку ст.44 УЗпП України у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що становить 145984,78 грн., зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за травень та червень відповідно, що не була виплачена з розрахунку середньомісячної заробітної плати в сумі 97323,18 грн. за два місяці, зобов'язати відповідача здійснити компенсаційні виплати за 127 днів невикористаної відпустки, що становить 257419,81 грн. та виплатити компенсацію витрат на лікування.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивач за строковим трудовим договором працював на посаді бортпровідника в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів».

04.02.2016 року за відповідним наказом авіаційної компанії, позивача та ряд інших працівників направлено у відрядження у м.Лахор (Пакистан) строком з 14.06.2016 року по 29.03.2016 року включно. Після повернення з відрядження 02.04.2016 року та ще під час виконання рейсу у нього піднялась висока температура та після його звернення до Національного військово-медичного центру йому було поставлено діагноз «Черевний тиф». На стаціонарному лікуванні позивач перебував з 06.04.2016 року по 10.05.2016 року. В подальшому лікувався амбулаторно. 30.0.2016 року було закрито лікарняний листок та згідно рішення ЛКК від 30.06.2016 року позивача було відсторонено від основної роботи бортпровідника та рекомендовано роботу не пов'язану з харчовими продуктами та обслуговування людей.

06.07.2016 року позивач подав до керівництва ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» заяву про дострокове розірвання трудового договору за ст.39 КЗпП України з 06.07.2016 року у зв'язку з відсутністю можливості виконувати свої обов'язки за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги в порядку ст.44 КЗпП України.

Свої позовні вимоги позивач та його представник в судовому засіданні обґрунтовували тим, що відповідач направляючи позивача у відрядження до м.Лахор (Пакистан) допустив порушення законодавства України про працю в частині незабезпечення здорових умов роботи, не провів профілактичного щеплення проти інфекційного захворювання, що для авіакомпанії є обов'язковим. Крім того, пояснили що відповідач не зареєстрував захворювання черевним тифом по акту форми Н-1, як нещасний випадок на виробництві, чим також допустив порушення законодавства про працю.

В зв'язку з викладеним, посилаючись на свої пояснення представник позивача та позивач просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що позивач був звільнений за строковим трудовим договором на законних підставах та просила в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач наказом від 18.07.2011 року №280-К-2 був прийнятий на посаду бортпровідника в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» за строковим трудовим договором з 18.07.2011 року, який було подовжено згідно додатку №1 від 17.07.2015 року та дія строкового договору закінчувалась 18.07.2016 року (т.1 а.с.4-6,66).

Відповідно до Наказу №71-ВР від 04.02.2016 року, ряд працівників ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів», в тому числі і позивач, були відряджені в м.Лахор (Пакистан) на період з 14.02.2016 року по 29.03.2016 року включно (т.1 а.с.7).

Починаючи з 06.04.2016 року позивач проходив стаціонарне лікування в Олександрівській клінічній лікарні м.Києва в інфекційному відділенні №2 з діагнозом «Черевний тиф» (а.с.8,9). З 11.05.2016 року по 30.06.2016 року позивач лікувався амбулаторно (т.1 а.с.10).

Згідно рішення ЛКК №49 від 30.06.2016 року, виданого поліклінічним відділенням ДЗ «РКЛ МОЗ України», позивач ОСОБА_3 був недопущений до виконання основної роботи бортпровідника протягом 1 місяця та йому рекомендоване працевлаштування не пов'язане з харчовими продуктами та обслуговуванням людей. Через 1 місяць пройти повторне бактеорологічне обстеження (т.1 а.с.11). Листок непрацездатності позивача був закритий та призначено стати до роботи з 30.06.2016 року відповідно до рекомендацій ЛКК (т.1 а.с.10,11).

Позивач 06.07.2016 року подав відповідачу заяву про дострокове звільнення його з роботи з підстав, передбачених ст.39 КЗпП України в зв'язку з неможливістю виконувати свої обов'язки за станом здоров'я (т.1 а.с.12) Просив звільнити його з 06.07.2016 року з виплатою вихідної допомоги в порядку ст.44 КЗпП України.

На заяву позивача про дострокове розірвання трудового договору з 06.07.2016 року, відповідач надав позивачу письмову відповідь про відмову дострокового розірвання трудового договору строк якого закінчується 18.07.2016 року, мотивуючи відмову тим, що відповідно до протоколу ЛКК від 30.06.2016 року позивач був недопущений до основної роботи строком на 1 місяць з рекомендацією переведення його на іншу роботу, не пов'язану з харчовими продуктами та обслуговуванням людей і позивач на таке переведення погодився (т.1 а.с.15)

Судом встановлено, що 04.07.2016 року позивач звернувся до курівництва ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» з письмовою заявою з проханням перевести його на посаду інженера з ведення документації служби бортпровідників з місячним окладом 16000 грн. з 04.07.2016 року (т.1 а.с.89).

Наказом №53-К від 04.07.2016 року позивача було тимчасово переведено на посаду інженера з ведення документації служби бортпровідників з місячним посадовим окладом 14800 грн. з 04.07.2016 року по 30.07.2016 року на підставі заяви ОСОБА_2, довідки ЛКК від 30.06.2016 року (т.1 а.с.88-90).

08.07.2016 року позивач написав чергову заяву про звільнення його з посади бортпровідника і розірвання трудового договору в порядку ст. 39 КЗпП України, у зв'язку з відсутністю можливості виконувати свої обов'язки за трудовим договором за станом здоров'я. До заяви було додано Консультацію інфекціоніста клініки «Гармонія здоров'я» від 07.07.2016р. (діагноз - хронічний гастродуоденіт, хронічний холіцистопанкреатит) (т.1 а.с.97,98).

Судом також достовірно встановлено, що ОСОБА_3 починаючи з 30.06.2016 року по 15.07.2016 року на роботу, в тому числі на посаду, на яку він був тимчасово переведений з 04.07.2016 року, не вийшов, про що були складені відповідні доповідні записки, акти та наказ №52-К від 04.07.2016 року, щодо порушення ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового розпорядку (т.1 а.с.91-95, 102-115).

Наказом №23 з/к від 18.07.2016 року ОСОБА_3 був звільнений з посади бортпровідника у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України з проведенням всіх необхідних розрахунків, в тому числі й грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 129 календарних днів за період роботи з 18.07.2013 року по 18.07.2017 року (т.1 а.с.116).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на яеі вона посилається як на підставу своїх позовних вимог чи заперечень.

Відповідно до вимог ст.39 КЗп П України строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою ст.38 цього Кодексу.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 189 від 09.04.2008 «Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», є визначення непрацездатності:

тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності;

стійка непрацездатність або інвалідність - це тривала чи постійна втрата працездатності внаслідок хронічного захворювання чи травми, які призвели до значних порушень функцій організму. Документами, які підтверджують інвалідність, є довідка Медико-соціально експертної комісії та виписка з акта огляду Медико-соціаліьної експертної комісії.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. (п. 21), станом здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи, є стійке зниження працездатності працівника, внаслідок чого він не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки або продовження виконання цієї роботи є протипоказаним за станом здоров'я або небезпечним для членів трудового колективу чи громадян, який цей працівник обслуговує, і його неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Надані позивачем документи, згідно п. 1.3. Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 189 від 09.04.2008 та ст. 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19.11.1992 № 2801-XII, не є документом, що підтверджує стійку непрацездатність або інвалідність, що є підставою для звільнення працівника з роботи за ст. 39 КЗпП України.

Як встановлено судом, позивач, починаючи з 30.06.2016 року на лікарняному не перебував, за власним бажанням починаючи з 04.07.2016 року був переведений на іншу роботу відповідно до рекомендацій визначених в довідці ЛКК від 30.06.2016 року. Позивачу не була встановлена інвалідність, позивачем не було надано медичного обґрунтування щодо його неможливості виконувати роботу за станом здоров'я, в тому числі і ту, на яку він був переведений. Довідка ЛКК від 30.06.2016 року на яку посилається позивач не містить приписів та рекомендацій щодо його звільнення в зв'язку із станом здоров'я чи інвалідністю.

Крім того, позивачем та його представником не було надано достатніх та обґрунтованих доказів порушення відповідачем законодавства про працю або умов трудового договору.

Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всiх пiдприємствах, в установах, органiзацiях створюються безпечнi i нешкiдливi умови працi. Забезпечення безпечних i нешкiдливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови працi на робочому мiсцi, а також санiтарно-побутовi умови повиннi вiдповiдати вимогам нормативних актiв про охорону працi. Власник або уповноважений ним орган повинен забезпечувати санiтарно-гiгiєнiчнi умови, що запобiгають виникненню професiйних захворювань працiвникiв. Власник або уповноважений ним орган не вправi вимагати вiд працiвника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не вiдповiдають законодавству про охорону працi. Працiвник має право вiдмовитися вiд дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуацiя, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, якi його оточують, i навколишнього середовища. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення iнструктажу (навчання) працiвникiв з питань охорони працi, протипожежної охорони.

Як зазначила в своїх поясненнях свідок ОСОБА_4, причинами захворювання позивача були недотримання особистої гігієни та зараження внаслідок вживання неякісних продуктів, які позивачем були придбані для святкування 8 березня, а щеплення від черевного тифу за рекомендаціями Всесвітньої організації охорони здоров'я носять рекомендаційний, а не обов'язковий характер.

Згідно Наказу МОЗ України від 11.08.2014 року №551 «Про удосконалення проведення профілактичних щеплень в Україні» розділ ІV відповідно до календаря профілактичних щеплень в Україні, щеплення для профілактики черевного тифу є обов'язковими за наявності певних умов: ендемічна територія, ензоотична територія, епідемічні показання. В примітках для профілактики черевного тифу щепленню підлягають працівники водогінних та к5аналізаційних мереж, станцій очистки (т.1 а.с.176,177 зворот).

Професія «бортпровідник» відсутня у вказаному переліку, що виключає обов'язковість проведення щеплення на черевний тиф для працівників авіакомпаній та не може бути перешкодою для виконання обов'язків бортпровідниками авіакомпанії.

Згідно пункту 3 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», рішення про проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об'єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Зазначеного рішення щодо проведення обов'язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями для перебуваючих громадян в Республіці Пакистан державним санітарним лікарем України не видавалося.

Крім того, судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що перед відрядженням до Республіки Пакистан начальником Служби бортпровідників ОСОБА_5 та Льотним лікарем ОСОБА_6 для працівників, які відряджалися, було проведено Інструктаж по особливо небезпечним інфекціям (Копія витягу з Журналу проведених інструктажів щодо інформування Позивача про особливо небезпечні інфекції за 2015 - 2016 pp. Такий інструктаж позивачем було пройдено, що підтверджується його підписами (т.1 а.с.67-80).

Твердження позивача та його представника, що його захворювання - черевний тиф необхідно кваліфікувати як нещасний випадок спростовується рішенням наради Головного управління Держпраці у Київській області від 01.12.2016 року , яким було встановлено, що захворювання позивача не є нещасним випадком на виробництві та не пов'язано з виробничою діяльністю відповідача (т.2 а.с.16-18).

Отже порушення відповідачем законодавства про працю не було доведено в судовому засіданні позивачем, що не дає підстав для виплати йому вихідної допомоги відповідно до норм ст.44 КЗпП України.

Вимоги позивача про виплату заробітної плати за травень, червень, виплата компенсації за невикористану відпустку та компенсацію витрат на лікування на думку суду не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що всі необхідні виплати під час звільнення позивача з роботи 18.07.2016 року відповідачем були проведені у повному обсязі ( а.с.160-162).

У період з 06.04.2016 року по 29.06.2016 року ОСОБА_3 перебував на лікарняному, що підтверджується Листками непрацездатності серія АГЯ № 339568, АГЯ № 332474, серія АДА № 356089.

Згідно статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання застрахованій особі надається допомога по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Згідно п. 1 статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження до Фонду соціального страхування України.

Листок непрацездатності за період з 06.04.2016 по 10.05.2016 року було оплачено Позивачу 30.05.2016 року.Листки непрацездатності за період з 11.05.2016 по 19.06.2016 р. та за період з 20.06.2016 року . по 29.06.2016 року було оплачено позивачу 15.07.2016 року (т.1 а.с. 122-129).

Що стосується витрат на лікування, то позивачем не було надано суду доказів таких витрат.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності суд вважає позовні вимоги не доведеними та необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 39,44,152 КЗпП України, ст.ст.10,11,58,59,60, 209, 212, 213-215,224-226ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про визнання строкового трудового договору розірваним, зобов'язання вчинити певні дії та виплату компенсацій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: