печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

"26" липня 2017 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Писанець В.А.,

при секретарі Ясеновенко К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей та повернення їх матері,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2015 відкрито провадження у вказаній справі та справу призначено до судового розгляду.

25.05.2017 ухвалою суду об'єднано для спільного розгляду і вирішення цивільні справи № 757/13646/15-ц та №757/3773/17-ц. Провадження в об'єднаній цивільній справі ухвалою суду від 25.05.2017 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/52739/16-ц про позбавлення батьківських прав, яке ухвалою від 25.07.2017 відновлено та призначено судове засідання для продовження розгляду справи

14.07.2017 до суду надійшла заява позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі, із змісту якої вбачається, що сторонами у справі досягнуто домовленості та укладено мирову угоду про визначення місця проживання і навчання дітей та участі у їх вихованні, яка визнана та затверджена ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2017 у справі № 757/24277/15-ц /т. IV а. с. 235, 238-244/.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, гарантується кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom)).

Так само, як заявник має право на суд, він має право і відмовитися від наміру надалі підтримувати свою заяву, що відповідає п. 1 ч. 1 ст. 37 Конвенції, оскільки Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову протягом усього судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що письмова заява позивача ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі, не суперечить закону, підстави для неприйняття відмови від позовних вимог не встановлено, суд вважає за необхідне подану заяву задовольнити.

Окрім того, підлягає вирішенню заява позивача про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.07.2015 /т. IV а. с. 229-230/.

У відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

За роз'ясненнями пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , заходи забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відтак, суд вважає, що заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою Апеляційного суду від 08.07.2015 шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України малолітньої ОСОБА_4, у справі втратило доцільність, подальше вжиття є необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 20 ЦК України, ст.ст. 11, 14, 27, 151, 154, 174, 205, 206, 208-210 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Прийняти відмову від позову позивача ОСОБА_1.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей та повернення їх матері.

Скасувати тимчасове обмеження виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за межі України, вжите як захід забезпечення позову ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.07.2015 у справі № 757/13646/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, через суд першої інстанції, протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя В. А. Писанець