Справа № 204/1170/17
Провадження № 2/204/804/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2017 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Олішевської К.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з ОСОБА_2, 03 квітня 1979р.н., і/н НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н. на користь ОСОБА_1, 11 липня 1979р.н., і/н НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, є матірю малолітньої ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н. З батьком доньки, ОСОБА_2, позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але з 2006 по 2016р.р. сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах, під час яких на протязі двох періодів з 2006 по 2010 рік та з 2014 по 2016 рік спільно проживали однією сімєю (за адресою місця реєстрації відповідача в належній йому на праві власності квартирі) та вели спільне господарство за рахунок спільних доходів, більша частина з яких складалась з доходів відповідача від діяльності в сфері вантажних перевезень, хоча офіційного оформлення такої його діяльності та отримання доходів від неї ніколи не було проведено. За час фактичних шлюбних відносин народилась спільна донька ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н. За нашою спільною з відповідачем заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н., про що свідчить запис у її свідоцтві про народження. Після припинення фактичних шлюбних відносин з вересня 2016р. донька проживає із позивачем за місцем її реєстрації АДРЕСА_1 та перебуває на її одноособовому утриманні. Оскільки донька не зареєстрована за вказаною адресою, бо це можливо виключно за згоди батька (згідно з п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб з Україні при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14р., разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіальне підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби Україна за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним), якої він не надає, то на доказ факту проживання доньки зі мною надається довідка зі школи, а за потреби інших доказів - вони будуть надані до початку розгляду справи. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який на разі проживає окремо від неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання свого обовязку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, матеріально доньці не допомагає, добровільно допомоги на утримання дитини не надає, не бере участі у жодних додаткових витратах, викликаних частими хворобами дитини та потребами в її фізично-розумовому розвитку, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обовязків, які покладені на нього законом як на батька дітей. На даний час позивач не в змозі самостійно забезпечити всі наведені потреби дитини, до задоволення яких вона звикла за час спільного проживання з її батьком. На момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку утримувати неповнолітню доньку.

У судове засідання позивач не зявилась. Від неї надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього спільного проживання у них є спільна малолітня дитина - донька ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н., що видане Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 06.05.2008р., у графі відомостей про батька зазначений ОСОБА_2 (а.с.9).

Донька на цей час проживає разом з матірю і знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача.

Відповідач не позбавлений батьківських прав щодо дитини - доньки ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н., він не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини відповідно до ч.2 ст.166 СК України.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції ООН про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно із ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Конституції України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи те, що згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить на одну особу в розрахунку на місяць - у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544грн., з 1 травня - 1624грн., з 1 грудня - 1700грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355грн., з 1 травня - 1426грн., з 1 грудня - 1492грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689грн., з 1 травня 1777грн., з 1 грудня - 1860грн.; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600грн., з 1 травня - 1684грн., з 1 грудня - 1762грн.; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247грн., з 1 травня - 1312грн., з 1 грудня - 1373грн.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р., роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним, має нерегулярний, мінливий дохід, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб.

Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі.

Зокрема, ст.184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів саме в твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір, порядок сплати та суму аліментних зобов`язань суд виходить з такого.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом із позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі підлягають частковому задоволенню, оскільки, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, у звязку з чим не зможе сплачувати аліменти у розмірі 3000грн. на дитину, що може призвести до виникнення заборгованості по сплаті аліментів та наслідків, які із цього випливатимуть. Крім того, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення саме суми, зазначеної у позовних вимогах.

Згідно із п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, 03 квітня 1979р.н., і/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 11 липня 1979р.н., і/н НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, 03 квітня 2008р.н., у твердій грошовій сумі 1500 (одна тисяча пятсот)грн., починаючи із 24 лютого 2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, 03 квітня 1979р.н., і/н НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок)грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя І.В. Тітова