АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 759/4279/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Величко Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6714/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту та постійного проживання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту та визнання права на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер племінник позивача ОСОБА_3, залишивши заповіт, посвідчений 16 жовтня 2009 року 9-ю Київькою державною нотаріальною конторою за реєстром №6-666 на користь позивача ОСОБА_2, на все майно, з чого б воно не складалось, належного спадкоємцю на день смерті. Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі 482855947. Позивач зазначив, що звернувся із заявою до нотаріальної контори про відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину по заповіту, проте, оформити спадкові права позивач не може, так як в тексті заповіту було допущено помилку в написані прізвища спадкодавця, а саме неправильно вказане прізвище «ОСОБА_3» замість правильного «ОСОБА_3». Нотаріус постановою від 16 квітня 2015 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту.

Позивач зазначив, що поки він звертався до суду про встановлення факту належності документу, то пропустив шестимісячний термін на звернення до нотаріуса, а тому просить поновити термін звернення. Факт належності вказаного вище заповіту ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, заявою про прийняття спадщини, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу, довіреністю нотаріуса від 30 жовтня 2014 року. Позивач зазначив, що встановлення даного факту необхідно для оформлення спадкових прав як спадкоємця. Позивачу стало відомо, що у покійного на рахунках у Приватбанку є грошові кошти, приблизно, 168.400 гривень без нарахованих відсотків, на які Позивач має право за заповітом.

Крім того, позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, де просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 2012 року по день смерті останнього, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто на час відкриття спадщини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту та постійного проживання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно - задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В скарзі посилалася на те, що вказане рішення суду є необґрунтованим та необ'єктивним. Зазначила, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні 14 днів, не є поважною причиною пропуску строку, тому що у нього було достатньо часу та можливостей для надання необхідних документів для вступу в спадщину. При цьому, в матеріалах справи міститься розписка позивача від 18.07.2014 року про те, що він забрав з квартири заповідача ОСОБА_4, АДРЕСА_1 наступні речі:пральну машинку, холодильник, тобто він перебував в м. Києві та мав змогу звернутися до нотаріальної контори. Твердження позивача про те, що він пропустив строки звернення до суду через те, що звертався до різних судів взагалі є безпідставним, так як останній звертався до суду з вимогами про зміну прізвища спадкодавця зазначеного в заповіті, а встановити правильність прізвища, та надати документи до нотаріуса часу не було. Також зазначила, що позивач знав про існування заповіту до моменту відкриття спадщини, знав про смерть заповідача, знав про наявність грошових коштів на рахунках заповідача, не був обмежений в пересуванні, знаходився на території України, та за місцем відкриття спадщини, отримував фахову юридичну допомогу, що до порядку відкриття спадщини , ці обставини вказують на те, що у позивача були всі можливості безперешкодно звернутися до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини і з'ясувати перелік документів необхідних для надання до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

В апеляційному суді представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач та його представник до апеляційного суду повторно не з'явились, про розгляд справи повідомлені, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, відповідно до яких і позивач і його представник повідомлені про розгляд справи 27 червня 2017 року .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Обов'язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 у постанові від 04.11.2015 та при розгляді справи № 6-85цс12 від 26.09.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер племінник позивача ОСОБА_4, залишивши заповіт, посвідчений 16 жовтня 2009 року 9-ю Київською державною нотаріальною конторою за реєстром №6-666 на користь Позивача ОСОБА_2, на все майно, з чого б воно не складалось, належного спадкоємцю на день смерті.

При цьому, в свідоцтві про смерть спадкодавця допущена помилка у прізвищі замість ОСОБА_3, вказано прізвище ОСОБА_3.

Судом із письмових доказів наданих позивачем до матеріалів справи встановлено, що спадкодавець був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, як і вказано у заповіті.

Відповідач по справі є дочкою, померлого ОСОБА_4

Також судом було встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 на момент смерті спадкодавця з останнім постійно не проживав, а тому повинен був в шестимісячний строк звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Бойко О.В. від 16.04.2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року гр.. ОСОБА_3. через пропуск ОСОБА_2, строку для прийняття спадщини, а також через розбіжності у прізвищі спадкодавця вказаному в заповіті та свідоцтві про смерть.

Суд також вважав встановленою обставину, що позивач вказаний строк пропустив з поважних причин, так як звертався з різними позовами до судових органів з приводу усунення розбіжностей у прізвищі спадкодавця, а також через перебування позивача на амбулаторному лікуванні в період часу з 11.12.2014 року по 25.12.2014 року , що підтверджується довідкою (а.с.90).

Дана обставина, яку суд вважав встановленою є недоведена, оскільки суду не було надано достатньо доказів на підтвердження того, що у позивача існували об'єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріальної контори за прийняттям спадщини.

Довідка про стан здоров'я, з якої вбачається, що ОСОБА_2 проходив амбулаторне лікування з 11.12.2014 по 25.12.2014 (а.с.70). не є таким доказом.

Оскільки перебування особи на амбулаторному лікуванні не є об'єктивною перешкодою для звернення до нотаріальної контори в строки, передбачені законом.

Беручи до уваги те, що строк вступу до спадщини після померлого ОСОБА_3 закінчився 22.12.2014, в суді було доведено , що ОСОБА_2 хворів безперервно всього 12 днів до закінчення шестимісячного терміну на подачу заяви про прийняття спадщини.

За період з ІНФОРМАЦІЯ_4 по 10.12.2014 позивачем у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він з поважних причин не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

Наявність судових спорів, порушених з приводу усунення розбіжностей у прізвищі також не може бути об'єктивною перешкодою для подачі до нотаріуса за місцем проживання спадкодавця відповідної заяви про прийняття спадщини.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що такі спори порушувались та вирішувались вже після закінчення встановленого законом строку.

Слід зазначити, що вищенаведені причини не визнаються поважними, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність на представництво ОСОБА_2 з питань оформлення спадщини після померлого (а.с. 13), а відповідно останній при наданні йому належної правової допомоги мав реальну об'єктивну можливість дотриматись строків, визначених законом для прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем у відповідності до вимог статті 1272 ЦК України не надано суду доказів поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень матеріального закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не переглядалось, так як позивач по справі не подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення суду в частині тих позовних вимог в задоволенні яких йому було відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 309 ЦПК України, з огляду на те. що матеріалами справи недоведені обставини, які суд вважав встановленими, рішення суду в частині задоволених позовних вимог про визначення додаткового строку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: