АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» про захист честі, гідності, спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та апеляційною скаргою Рудницької ЗлатославиІгорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» про визнання недостовірною та такою, що порушує честь, гідність ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook» (http:ІНФОРМАЦІЯ_4): ОСОБА_3: «И мне однозначно понятно, кто заказал эту акцию. Мой бывший тесть ОСОБА_2»; зобов'язання ОСОБА_3 спростувати на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook» вищезазначену інформацію, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили; зобов'язання ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» спростувати на веб-сайті: http://ua.112.ua вищезазначену інформацію про ОСОБА_2, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті: http:ІНФОРМАЦІЯ_2 (українською мовою) та http:ІНФОРМАЦІЯ_3(російською мовою), шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили, крім того, стягнути з ОСОБА_3 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook»: (http:ІНФОРМАЦІЯ_4): ОСОБА_3: «И мне однозначно понятно, кто заказал эту акцию. Мой бывший тесть ОСОБА_2»; зобов'язано ОСОБА_3 спростувати на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook»: (http:ІНФОРМАЦІЯ_4) вищезазначену інформацію про ОСОБА_2, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook»: http:ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили; зобов'язано ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» спростувати на веб-сайті: http://ua.l12.ua вищезазначену інформацію про ОСОБА_2, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті: http:ІНФОРМАЦІЯ_2 (українською мовою) та http:ІНФОРМАЦІЯ_3(російською мовою), шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили; стягнуто з ОСОБА_3, ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» на користь ОСОБА_2 судовий збір по 551 грн. 20 коп. з кожного. У решті позовних вимог відмовлено (том І а.с.213-218).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеності таких обставин.

Заявлена в позові інформація не поширювалась ОСОБА_3, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що сторінка у соціальній мережі Facebook створена та підтримується саме ОСОБА_3 У висновку експерта ОСОБА_6 №028/16 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 29 лютого 2016 року, наданий представниками позивача, також жодним чином не підтверджується та не доводиться факт поширення інформації саме ОСОБА_3

Розгляд справи був несправедливим та упередженим, всі докази та обґрунтування, надані стороною позивача, сприймались судом як беззаперечні, натомість обгрунтування сторони відповідача - відхилялись судом без пояснення причин.

Судом першої інстанції без жодних правових підстав було відхилено висновок експертів (в тому числі і ОСОБА_6.) №145/16 за результатами проведення комплексного комп'ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 27 квітня 2016 року, згідно якого зроблено однозначний висновок, що встановити осіб - власників аккаунтів, розміщених на ресурсах/посиланнях, зазначених у п.1 не вбачається можливим.

Для суду першої інстанції висновки, надані одним і тим же самим експертом - ОСОБА_6 мали абсолютно протилежне значення в залежності від того, якою із сторін вони подавались.

Крім того, при поданні позовної заяви, позивачем не встановлено ні власника відповідного інформаційного матеріалу, ні власника веб-сайту.

Рудницька З.І. в інтересах ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з порушеннями та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У даному спорі відсутні обов'язкові елементи юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, такі як: поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності та порушення внаслідок поширення оспорюваної інформації особистих немайнових прав позивача.

В матеріалах справи не міститься доказів того, що оспорювана інформація є недостовірною та негативною стосовно позивача. У поширеній інформації відсутні жодні дані щодо фактів порушення позивачем вимог законів, які можна перевірити на предмет їх правдивості. Оспорювана інформація не містить будь-яких тверджень щодо вчинків або поведінки позивача, які б могли отримати негативну оцінку і очах суспільства або змінити думку оточуючих про позивача.

Спірна інформація визнана судом недостовірною без наявності для цього належного правового обґрунтування та доказової бази. Суд невірно визначив особу, яка б мала спростувати інформацію, у разі наявності для цього підстав.

Крім того, при розгляді справи судом проігноровано статус скаржника та той факт, що спірна інформація є дослівним цитуванням (без редагування, корегування) заяви народного депутата - відповідача 1, однак ТОВ « ТРК «112-ТВ» звільнена від відповідальності за поширення оспореної інформації на підставі п.б ч.1 ст.67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Також, взяти участь у засіданні відповідач 2 не мав змоги, оскільки судова повістка з матеріалами позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог та залученням ТОВ «ТРК «112-ТВ» в якості співвідповідача була отримана лише 19 травня 2016 року, в той час як судове засідання було призначено на наступний день - 20 травня 2016 року.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року, апеляційні скарги - задоволені, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено (том ІІ а.с.39-42).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду (том ІІ а.с.89-91).

В суді апеляційної інстанції, представник ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» - Лукянова Г.О., підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10., просили апеляційні скарги відхилити.

Також, в судовому засіданні приймав участь судовий експерт ОСОБА_6, якого попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову від виконання покладених на нього обов'язків, та надавав роз'яснення щодо Висновку експерта №028/16 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 29 лютого 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з урахуванням наданих роз'яснень судовим експертом ОСОБА_6, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи встановлено, що у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» http:ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 розміщено наступну інформацію: «...Меня пытались надолго вывести из строя или, как минимум, запугать. 30 минут назад при выезде со стоянки неизвестные злоумышленники бросили металлические гири в автомобиль, в котором я ехал. В стекло водителя и в стекло пассажира, где сидел я. Мне повезло попали частично в стойку. И мне однозначно понятно, кто заказал эту акцию. Мой бывший тесть ОСОБА_2. Очевидно, давить на меня с помощью прокуратуры ему уже мало. Но у него ничего не выйдет. На моей стороне правда. Хотя я понимаю, что он способен и на более кардинальные действия. Так что если со мной что-то случиться, то никаких сомнений не будет, что за этим будет стоять ОСОБА_2.».

В подальшому зазначена інформація була поширена відповідачем ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» веб-сайті: http://ua.112.ua телеканалу «112» із фіксацією скрін-шоту на інтернет-сторінці ОСОБА_3 у соціальній мережі «Facebook».

Позивач зазначав, що вищезазначена інформація відносно нього є неправдивою, образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність. Вищезазначена інформація була поширена серед необмеженого кола людей, що додатково спричинило позивачу моральні страждання.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Facebook» http:ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідачем 1 допущено розповсюдження недостовірної інформації стосовно позивача, яка міститься в наступному вислові: «И мне однозначно понятно, кто заказал эту акцию. Мой бывший тесть ОСОБА_2.», при цьому суд вважав, що зазначені відомості не мають ознак оціночних суджень в розумінні положень ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», а відтак підлягають спростуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не довід розповсюдження у соціальній мережі «Facebook» http:ІНФОРМАЦІЯ_4 інформації саме ОСОБА_3.; також, позивач не довів, що веб-сайт http://ua.112.ua, на якому була розповсюджена інформація про ОСОБА_2, належить ТОВ «ТРК «112-ТВ».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та передаючи справу на новий розгляд до Апеляційного суду міста Києва виходив з того, що апеляційний суд не дав оцінки роздруківкам текстів інформації з інтернет-сайту телеканалу «112» та відповідним скрін-шотам, згідно яких ОСОБА_3 дає власну оцінку події, яка за його твердженням мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1; не дав належної правової оцінки висновку експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 29 лютого 2016 року, проведеного Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності та не дослідив, чи вперше спірна інформація була розміщена на сторінці у соціальній мережі «Facebook» http:ІНФОРМАЦІЯ_4 саме ОСОБА_3. чи іншою особою та кому належить вказана інтернет-сторінка; не звернув уваги, що деякі відомості із сторінки ОСОБА_3 у мережі «Facebook» містять позначки місць проведення відповідних заходів, підтверджують його місцезнаходження у певний час за певним місцем знаходження (зокрема, у сесійній залі та приміщенням комітетів Верховної Ради України, Європейського парламенту) та особистий характер певної інформації, а не загальнодоступний; не враховував, не дав оцінки поданим позивачем доказам, не з'ясував дійсних обставин справи та дійшов передчасного висновку про те, що встановити, що саме ОСОБА_3 здійснив розміщення оспорюваної позивачем інформації є неможливим.

При повторному апеляційному розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог обох апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності з ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відомості, розповсюджені у соціальній мережі «Facebook» http:ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3. та ТОВ «ТРК «112-ТВ» на веб-сайті: http://ua.112.ua телеканалу «112» із фіксацією скрін-шоту на інтернет-сторінці ОСОБА_3 у соціальній мережі «Facebook», фактично повідомляють необмеженому колу осіб про протиправні дії, які мали з боку позивача по відношенню до ОСОБА_3, який є публічною особою, отже, останнім допущено розповсюдження недостовірної інформації. При цьому, розповсюджена ОСОБА_3 інформація не має ознак оціночних суджень у розумінні ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію»,а відтак, підлягає скасуванню.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд 11 серпня 2016 року виходив з того, що позивач не довів розповсюдження у соціальній мережі «Facebook»: http:ІНФОРМАЦІЯ_4інформації саме ОСОБА_3.; також, позивач не довів, що веб-сайт http://ua.112.ua, на якому була розповсюджена інформація про ОСОБА_2, належить ТОВ «ТРК «112-ТВ». Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ повністю не погодився з таким рішенням та своєю ухвалою скасував його, передавши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на таке.

Отже, наявність розміщення на інтернет-ресурсах інформації, яку позивач просить визнати недостовірною і такою, що порушує його честь і гідність не може бути належним та допустимим доказом розміщення цієї інформації саме відповідачем ОСОБА_3 Можливість створення фальшивого аканту в мережі «Facebook» підтверджуються, зокрема, висновком № 145/16 від 27 квітня 2016 року судових експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_11. за результатами проведення комплексного комп'ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів науково - дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, відповідно до якого встановити осіб власників аккаунтів розміщених на ресурсах/посиланнях зазначених у п.1 не вбачається можливим, та створення фальшивого (такого, що містить хибні відомості) аккаунту користувача на веб-сайті /ресурсі http:// facebook.comможливо.

Наведене вище підтвердив в суді апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_6

Таким чином, доводи скаржника ОСОБА_3 про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що сторінка у соціальній мережі «Facebook» створена та підтримується саме ним, ОСОБА_3, є обґрунтованим та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Щодо доводів останнього про ненадання оцінки висновку експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 29 лютого 2016 року, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно висновку експерта № 028/16 від 29 лютого 2016 року ресурси/посилання https:ІНФОРМАЦІЯ_5 http:ІНФОРМАЦІЯ_2 (українською мовою) та http:ІНФОРМАЦІЯ_3,https:ІНФОРМАЦІЯ_5 складаються зі статичним елементів інформаційного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки(меню навігації, графічні зображення тощо), гіперпосилання на пов'язані матеріали, інформація у текстовому форматі тощо. До динамічних та потокових інформаційних ресурсів вищезазначених ресурсів/посилань відносяться коментарі користувачів, реклама та інше. Одночасно в цьому висновку експерта зазначаються дані власників та реєстрантів досліджуваних доменних адрес. Відповідач ОСОБА_3 не зазначений власником чи реєстрантом жодного вищевказаного ресурсу/посилання.

Таким чином, висновок експерта № 028/16 від 29 лютого 2016 року не може бути належним доказом розповсюдження інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, саме відповідачем ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, деякі відомості зі сторінки ОСОБА_3 у мережі «Facebook» містять позначки місць проведення відповідних заходів, підтверджують його місцезнаходження у певний час за певним місцем знаходження (зокрема, у сесійній залі та приміщеннях комітетів Верховної Ради України, Європейського Парламенту).

Разом з тим, Висновок експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 29 лютого 2016 року не може бути належним доказом розповсюдження інформації, яка оспорюється позивачем, саме відповідачем ОСОБА_3 Зміст цієї інформації не можна вважати особистою, враховуючи публічність особи відповідача ОСОБА_3 та загальнодоступність відомостей про його життя, зокрема, і про родинні зв'язки. Посилання на місце знаходження відповідача ОСОБА_3 у певному місці за деякими відомостями з інтернет мережі «Facebook» також не можуть слугувати належним доказом розповсюдження інформації, яка оспорюється позивачем ОСОБА_2, саме відповідачем ОСОБА_3

Щодо доводів апеляційних скарг про відсутність в матеріалах справи доказів поширення відповідачами недостовірної, на думку позивача, інформації, а також зупиняючись на питанні, чи є викладена в соціальній мережі «Facebook» інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням, колегія суддів звертає увагу на таке.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Разом з тим, розглядаючи спір, суд першої інстанції посилався на норми ч.3 ст.277 ЦК України, однак при цьому не врахував, що відповідно до ст..3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27.03.2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено.

Доменне ім'я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім'я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет.

Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Доказів на підтвердження того, що веб-сайт: http://ua.112.ua на якому була поширена інформація про ОСОБА_2: ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті:http:ІНФОРМАЦІЯ_2(українською мовою) та http:ІНФОРМАЦІЯ_3(російською мовою), належить відповідачу ТОВ «ТРК «112-ТВ» позивачем не надано.

Оцінивши в сукупності з наведеним вище інформацію, яка оспорюється позивачем ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що ця інформація є оціночними судженнями, враховуючи застосовані мовностилістичні засоби. Інформація, яка оспорюється позивачем, містить в собі оціночні судження, які не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Виходячи з цього, вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, а тому така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Водночас, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання (п. 42 рішення ЕСПЛ від 29.05.2003 р. у справі «Української прес-групи» до України).

Крім того, представник ТОВ «ТРК «112-ТВ» в судовому засіданні посилалась на те, що ТОВ «ТРК «112-ТВ» не є належним відповідачем у справі, оскільки Товариству належить лише доменне ім'я «112.ua», однак ТОВ «ТРК «112-ТВ» не є адміністратором та не має жодного відношення до інтернет-сайту. ТОВ «Інформаційне агентство 112.ua», яке є незалежною юридичною особою, входить до групи компаній та має право використовувати доменне ім'я «112.ua», діє на підставі Закону України «Про інформаційні агенства», є адміністратором сайту «112.ua». Разом з тим, і ТОВ «ТРК «112-ТВ», і ТОВ «Інформаційне агентство 112.ua» використовують один логотип.

Крім того, судовий експерт ОСОБА_6 погодився з вищенаведеними обставинами та пояснив, що реєстратором домену 112.ua є ТОВ «Інтернет Інвест», що відображено у його Висновку від 29 лютого 2016 року.

Також, виходячи зі змісту ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 33 ЦПК України визначено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, виходячи з наведеного вище може дійти висновку, що визначення відповідачів у справі є виключним правом позивача.

В даному випадку, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог до тих відповідачів, які, на думку позивача, порушили його права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та Рудницької Златослави Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» про захист честі, гідності, спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова

_____________________________________________

Справа № 761/13156/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4798/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.