Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2636/16-ц

Номер провадження: 2/511/139/17

20 липня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря Палтега Т.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ціна позову 46102,89 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Кредитним договором №б/н від 05.07.2011 року у сумі 46102,89 гривень (сорок шість тисяч сто дві тисячі гривен 89 коп), яка складається з наступного: 2633,84 грн. - заборгованість за кредитом, 37197,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 2171,57 грн. - (процентна складова), стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати, а саме: 1378,00 гривень судового збору.

07.12.2016 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області відкрито провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ціна позову 46102,89 грн.

24.01.2017 року ОСОБА_2 подана апеляційна скарга на ухвалу Роздільнянського районного суду від 07.12.2016 року про відкриття провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2016 року залишена без змін.

Позивач у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав, надав суду заперечення на позовну заяву, та надав заяву про застосування строків позовної давності до всіх вимог позивача, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне. 05.07.2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, Тарифіів Банку. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав позивачу вказаний кредит.

Позивач надав суду розрахунки, згідно яких станом на 10.11.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість у сумі 46102,89 гривень, яка складається з наступного: 2633,84 грн. - заборгованість за кредитом, 37197,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 2171,57 грн. - (процентна складова).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання на підставі ч.1 ст.1054 ЦК України, тобто надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі і на умовах, передбачених договором. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що кредитор має право на отримання від боржника процентів, що нараховуються на суму кредиту. Розмір та порядок отримання відсотків встановлюється договором.

Представник відповідача визнав, що відповідач погашала кредит та відсотки до 30.04.2013 року, отже з 01.05.2013 року повинен обчислюватися строк позовної давності. Крім того зазначив, що з вказаної дати відповідач кредитними коштами не користувалася, оскільки загубила картку та за випуском нової картки до банку не зверталася.

На вимогу суду ні позивач, ні відповідач не надали суду доказів на підтвердження чи спростування вказаної обставини.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30.09.2015 року (справа № 6-154 цс 15), постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016 року (справа №6-2462цс16).

За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

05.07.2011 р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та встановлено кінцевий термін повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно п.9.12 Умов договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же строк.

Даючи оцінку вказаному пункту Договору, суд приходить до висновку, що Договір, укладений між Банком та ОСОБА_2 діяв на протязі 12 місяців - до 05.07.2012 року та міг бути автоматично пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 05.07.2013 року, але не більше ніж на строк дії картки, бо саме цим строком встановлений кінцевий термін повернення кредиту. Строк дії картки не може перевищувати строк дії самого договору.

Суд вважає, що у позивача виникло право вимоги за вказаним договором з вказаної дати, тобто з 05.07.2013 року.

Позов про стягнення боргу поданий позивачем до суду лише 25.11.2016 року.

Таким чином, позивачем без поважних причин пропущена позовна давність щодо захисту порушених прав та інтересів.

Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Акцентбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

У зв'язку із відмовою у позові, судовий збір у сумі 1378,00 гривень, сплачений позивачем при подачі позовної заяви, не підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі статей 2,15,256,257,258,526,543,546,553,610,611,612,629,1048-1050,1054 ЦК України, керуючись статтями 10,11, 60, 209,212,214,215,217,218 ЦПК України, СУД -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ціна позову 46102,89 гривень - відмовити, у зв'язку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. В. Ільяшук