УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватне підприємство «Мале підприємство «Вікторія», про розтлумачення пункту договорів позики та визнання договорів позики частково недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 14 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_5 укладено договори позики, відповідно до умов яких вона позичила у відповідача грошову суму 319 720 грн, що на день передачі грошей за курсом НБУ було еквівалентно 40 тис. доларів США, та 67 141 грн, що на день передачі грошей за курсом Національного банку України було еквівалентно 8 400 доларів США. Остаточний розрахунок за договорами було визначено 14 листопада 2014 року включно. Кошти були передані до підписання сторонами договорів позики. Згідно з умовами договорів сторони домовились, що грошові кошти в сумі 40 тис. доларів США та 8 400 доларів США мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом Національного банку України на день повернення грошових коштів. Указувала, що дані договори мають бути визнані недійсними, оскільки в них зобов'язання позичальника фактично виражені в іноземній валюті, що не відповідає ст. ст. 192, 533, 1046 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати договори позики від 14 грудня 2012 року в частині покладення зобов'язання на позичальника щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 40 тис. доларів США та 8 400 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсними; розтлумачити п. 2 договорів позики від 14 грудня 2012 року в частині дати повернення грошових коштів, а саме: якою є кінцева дата повернення грошових коштів і станом на яку дату визначається грошовий еквівалент суми коштів, яка підлягає поверненню.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом установлено, 14 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договори позики, відповідно до умов яких остання отримала від відповідача гроші в сумі 319 720 грн, що на день передачі грошей за курсом Національного банку України було еквівалентно 40 тис. доларів США, та 67 141 грн, що на день передачі грошей за курсом НБУ було еквівалентно 8 400 доларів США.

Відповідно до п. 2 вказаних договорів позики сторони домовились про те, що договори позики є безпроцентними; остаточний розрахунок щодо повернення сум позики має бути здійснено не пізніше 14 листопада 2014 року включно; грошові кошти у сумі 40 тис. доларів США та 8 400 доларів США мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом Національного банку України на день повернення грошових коштів; виконання зобов'язання за договорами має бути здійснено готівкою за адресою, вказаною позикодавцем.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стаття 533 ЦК України передбачає що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що сторони у зобов'язаннях визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті і сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання укладених між сторонами договорів позики частково недійсними із заявлених у позові підстав. На підтвердження своїх вимог щодо розтлумачення п. 2 договорів позики позивач у розумінні приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала належних доказів щодо обставин, на які посилалась на обґрунтування своїх вимог.

Разом із тим, укладаючи спірні договори, предметом яких була не національна валюта, позивач брав на себе свідомі ризики, які пов'язані із застосуванням державним регулятором в особі Національного банку України повноважень з валютного регулювання та валютного контролю, у тому числі пов'язаних із установленням порядку проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

О.В.Попович