Ухвала

іменем україни

26 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання сина, не надає матеріальну допомогу та не займається його розвитком, що, на її думку, є підставою для задоволення позову.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції і справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 5 лютого 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у цьому шлюбі народився син ОСОБА_3

Судами встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1.

Орган опіки та піклування Личаківської районної ради Львівської міської ради у висновку від 16 травня 2014 року № 33-зв-487 вказав доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки він повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Пунктом другим ч. 1 ст. 164 СК Українипередбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як зазначено в п.п. 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню; встановив, що висновок органу опіки та піклування не є достатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, а свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками та його ухилення від виховання сина позивачем належними і допустимими доказами не доведено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Є.П.Євграфова

О.В.Кадєтова