Справа № 153/187/17 Провадження № 22-ц/772/1637/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Матківської М.В., Луценка В.В.,

за участю секретаря: Торбасюк О.І.,

представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення за боргованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року,

встановила:

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 30 березня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість у сумі 117159,54 грн., яка складається із 16571, 73 грн. заборгованість за кредитом; 97693,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2894,43 грн, - заборгованість за пенею та комісією.

Зважаючи на право кредитодавця вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, ПАТ КБ Приватбанк просило стягнути із ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором без номера від 30 березня 2011 року у сумі 105 971,73 грн., яка складається з наступного: 16571,73 грн. заборгованість за кредитом; 89400,00 заборгованість по процентами за користування кредитом, а також судові витрати у сумі 1600 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ Приватбанк подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг в звязку з чим підписав заяву № б/н від 30 березня 2011 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг, в звязку з чим отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11-13).

Із розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 31 жовтня 2016 року ОСОБА_3 має заборгованість у сумі 117159,54 грн., яка складається із 16571, 73 грн. заборгованість за кредитом; 97693,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2894,43 грн. заборгованість за пенею та комісією. Скориставшись правом вимагати від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з боржника 105 971,73 грн., яка складається з наступного: 16571,73 грн. заборгованість за кредитом; 89400,00 заборгованість по процентами за користування кредитом (а.с.7-10).

Вказані розрахунки відповідачем і його представником не оспорювалися у суді першої інстанції, оскільки їх заперечення зводилися лише до застосування ст. 267 ЦК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, про застосування якого заявлено стороною у справі.

Натомість, в поданій апеляційній скарзі заявник з такими висновками не погодився та зазначив, що строки позовної давності були перервані, оскільки відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором на суму 300 грн. через термінал самообслуговування 25.02.2014 року, що підтвердив наданою випискою, а Банк звернувся до суду 10.02.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів частково погоджується з такими твердженнями заявника зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.ст. 253, 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Аналіз умов кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм дає підстави для висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлені не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_3 мав виконувати зобовязання частинами, то позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту (строк дії кредитного ліміту).

Отже перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після закінчення строку дії платіжної карти.

Як вбачається з довідки, наданої представником позивача апеляційному суду, після отримання 30 березня 2011 року платіжної картки № 359166 зі строком її дії до лютого 2015 року ОСОБА_3 неодноразово продовжував строк дії картки та отримав останню картку № 728112, зі строком дії до серпня 2017 року.

Таким чином, кінцевий строк повернення ОСОБА_3 кредиту в повному обсязі на момент подачі позову і розгляду справи не сплив.

Відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, однак, у період 2011 2014 роки він здійснював періодичні платежі на його виконання. Останній платіж у розмірі 300 грн. ОСОБА_3 вніс готівкою 25 лютого 2014 року в терміналі самообслуговування у м. Ямполь.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Навіть з урахуванням зазначеної обставини ОСОБА_3 вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, а тому перебіг позовної давності перервався. З указаної дати перебіг позовної давності почався заново, таким чином, на час предявлення банком позову до суду, а саме 10.02.1017 року трирічний строк позовної давності не сплив.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у справі №6-1457цс16 від 09.11.2016 року, у справі № 6-2462цс-16 від 14.12.2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за кредитом та процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи /а.с. 7-10/ та не спростований відповідачем.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року у справі скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2011 року, б/н в загальному розмірі 105971,73 грн., яка складається з наступного: 16571,73 грн. заборгованість за кредитом; 89400,00 заборгованість по процентами за користування кредитом, а також 1600 грн. у відшкодування сплаченого судового збору за подання в суд позовної заяви та 1740 грн. - оплати судовим збором апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: