АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №753/5217/17 Головуючий в І інстанції: Вовк Є.І.
апеляційне провадження № 22-ц/796/8460/2017 Доповідач Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Майданець К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про визнання дій неправомірними щодо розгляду заяви та зобов'язання надати відповідь на заяву,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до НАСК «Оранта» про визнання дій неправомірними щодо розгляду заяви та зобов'язання надати відповідь на заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, передати справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з» явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до НАСК «Оранта» про визнання дій неправомірними щодо розгляду заяви та зобов'язання надати відповідь на заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків - 5 днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року дану позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки, викладені в ухвалі суду від 27 березня 2017 року, не усунуті.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз»ясненннями, викладеними в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 121 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як видно з ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачений судовий збір, не надано завіреного належним чином документу, який би давав підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, відсутнє обґрунтування щодо діючих підстав надання відповіді відповідачем, якому було направлено лише копію звернення, а не саме звернення; не зазначено обґрунтування та доказів щодо дати отримання такого звернення.

На виконання вимог ухвали суду від 27 березня 2017 року від позивача ОСОБА_1 17 травня 2017 року надійшла заява та додана до неї завірена належним чином довідка МСЕК від 03 лютого 2011 року про те, що позивач є інвалідом 2-ої групи.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що до поданої позивачем на виконання вимоги ухвали суду від 27 березня 2017 року заяви, в порушення вимог ст. 120 ЦПК України, не додано копій такої заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а також те, що вказана заява у відповідності до вимог ст. 7,ч.4 ст. 119 ЦПК України та ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики» не складена державної мовою.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

У ст. 7 ЦПК України законодавцем закріплено принцип державної мови судочинства.

Статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Таким чином, у судах, поряд з державною, можуть використовуватися регіональні мови або мови меншин відповідно до Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» в порядку, встановленому процесуальним законом. Використання в судочинстві регіональних мов або мов меншин гарантується державою та забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», судочинство в Україні у цивільних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Професійний суддя повинен володіти державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова, держава гарантує можливість здійснювати судове провадження цією регіональною мовою (мовами). Необхідність забезпечення такої гарантії має враховуватися при доборі суддівських кадрів. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат. Судові документи складаються державною мовою. Судові документи відповідно до встановленого процесуальним законодавством порядку вручаються особам, які беруть участь у справі, державною мовою, або в перекладі їх рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють.

Таким чином, державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії.

Норми процесуального законодавства гарантують громадянам, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, право користуватися в судовому процесі їх рідною мовою або мовою, якою вони володіють (ч. 2 ст. 7 ЦПК України).

Незалежно від того, якою мовою провадиться судочинство, на суд покладено обов'язок всі судові документи складати державною мовою.

Таким чином, судочинство здійснюється тільки українською мовою, тобто суддя веде справу та складає документи українською мовою. Іншим учасникам процесу закон дозволяє використовувати мови нацменшин, що традиційно використовуються в межах певної території держави, і подавати до суду документи на них. Якщо мову нацменшини в суді не розуміють, то відповідно до ст. 12 Закону "Про судоустрій і статус суддів" має бути залучений перекладач.

Відповідно до частини 1 ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Є неспроможними і висновки суду про те, що позивач, в порушення ст. 120 ЦПК України, не надав копії такої заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, оскільки такий недолік не був підставою для залишення позовної заяви без руху. В даному випадку суд першої інстанції мав би повторно надати строк для усунення недоліків поданої позивачем заяви, з підстав її невідповідності вимогам ст.120 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність постановленої судом ухвали є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307,312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: