АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Петриківський рибгосп» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, грошових коштів та витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПрАТ «Петриківський рибгосп» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансової допомоги і судових витрат, посилаючись на те, що 18 листопада 2013 року між ПрАТ «Петриківський рибгосп» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11, згідно якого відповідач отримав 15000 грн. зі строком повернення до 18 листопада 2014 року, а також 26 листопада 2013 року між цими ж сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 12, згідно якого відповідач отримав 10000 грн. зі строком повернення до 26 листопада 2014 року, кошти відповідачу було надано, ці договори почали виконуватися. Проте під час виконання цих договорів відповідач не виконав їх, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач відмовляється погашати. Не повернуто вказані кошти і після закінчення дії вказаних договорів.

Просили стягнути з відповідача заборгованість за вказаними договорами з урахуванням штрафних санкцій в сумі 45157 грн. 20 коп. та судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року позов задоволено та ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Петриківський рибгосп» заборгованість за договором №11 від 18 листопада 2013 року та за договором №12 від 26 листопада 2013 року в сумі 45157 грн. 20 коп., з яких: 25000 грн. основна заборгованість, 13806 грн. 91 коп. - інфляційне збільшення заборгованості, 1228 грн. 36 коп. - 3% річних та 5121 грн. 93 коп. пеня. Також цим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 18 листопада 2013 року між ПрАТ «Петриківський рибгосп» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11, згідно якого відповідач отримав 15000 грн. зі строком повернення до 18 листопада 2014 року, а також 26 листопада 2013 року між цими ж сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 12, згідно якого відповідач отримав 10000 грн. зі строком повернення до 26 листопада 2014 року

Згідно умов вказаних договорів позичальник отримав від позивача фінансову допомогу в загальній сумі 25000 грн., які позичальник зобов'язаний був повернути у встановлені в договорах строки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи вказані грошові кошти відповідач повинен повернути шляхом внесення грошових коштів в касу Позичальника які оформлюються приходним касовим ордером (розділ 3 Договорів)

Крім того, встановлено, що позивач 13 липня 2016 року направив на ім'я відповідача досудову вимогу про повернення всіх отриманих коштів з урахуванням штрафних санкцій, процентів та інфляції в загальній сумі 45157 грн. 20 коп., яка була отримана відповідачем (а.с. 19, 20). Проте в добровільному порядку відповідач повертати кошти відмовляється.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

А згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Петриківський рибгосп» заборгованості за договором № 11 від 18 листопада 2013 року і за договором № 12 від 26 листопада 2013 року в загальній сумі 45157 грн. 20 коп., з яких: 25000 грн. - основна заборгованість, 13806 грн. 91 коп. - інфляційне збільшення заборгованості, 1228 грн. 36 коп. - 3% річних, 5121 грн. 93 коп. - пеня, а також стягнути судові витрати в вигляді судового збору в сумі 1378 грн., а всього 46535 грн. 20 коп., погодившись із розрахунком суми боргу, наданого позивачем.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення, оскільки його ніхто не повідомляв про розгляд справи та суд йому не направив копії позовної заяви, у зв'язку з чим було порушено його право на судовий захист, є необгрунтованими, оскільки ці доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інших доводів на неправильність судового рішення відповідач не надав, а відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова