Справа № 2/331/1026/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2017 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді франшизи та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 грудня 2016 року, о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по проспекту Соборному м. Запоріжжя, біля буд. № 152, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення автомобілі були технічно пошкоджені.
Власником транспортного засобу «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_3, який 24.12.2016 р. було пошкоджено в ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 993898, виданого 31.03.2016р. Центром ТВС 2342, є ОСОБА_3
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 340,00 грн.
Сукупна вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2, становить 7116,27 грн.
Страховою компанією «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту про пряме врегулювання збитків № АК.4697694.L0001.01 від 27.01.2017р. було перераховано на користь ТОВ «Блиллиант Авто», яке здійснювало ремонт автомобіля, страхове відшкодування в розмірі 5384,15 грн., тобто без урахування суми франшизи в розмірі 1000,00 грн. та коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 732,12 грн.
Вважає, що відповідачем їй повинно бути відшкодовано завдану матеріальну шкоду в розмірі 1732,12 грн.
Також, крім матеріальних збитків, позивач вважає, що внаслідок ДТП їй завдана і моральна шкоду, яка полягає у тому, що вона зазнала негативних наслідків в результаті ДТП, як під час вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків нею віднесено те, що вона пережила душевний стрес в момент ДТП, оскільки вона особисто перебувала за кермом належного їй транспортного засобу. Одразу ж після ДТП ОСОБА_2 чинив на неї тиск, переконував не телефонувати до поліції та домовитись на місці, на її відмови він не реагував та переконував не викликати працівників поліції, намагався її насильно витягти з транспортного засобу не зважаючи на її прохання залишити її у спокої та усвідомлюючи, що вона перебуває у стані вагітності 33 тиждень, що завдавало їй ще більшого душевного стресу. Зазначеними діями відповідач змусив її ще більше нервувати через себе та свою дитину, внаслідок чого після ДТП вона тривалий час відновлювала свій душевний стан, в тому числі за допомогою лікарів. Понесені моральні страждання, вона оцінює у 5000,00 гривень.
На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь розмір завданих збитків 1732,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; сплачений судовий збір 640,00 грн.
05 липня 2017 р. від ОСОБА_3 надала суду заяву про залишення без розгляду її позовної вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього коштів в сумі 732,12 грн., які становлять різницю між фактично завданими збитками та сумою за оцінкою експерта, стягнувши з відповідача суму франшизи 1000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
Ухвалою суду від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 732,12 грн., які становлять різницю між фактично завданими збитками та сумою за оцінкою експерта, залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді франшизи та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що. позовні вимоги підтримує у повному обсязі; просить суд ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до увагу заяву позивача та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою від 05 липня 2017 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги заяву позивача, проаналізувавши надані стороною позивача докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2016 року, о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по проспекту Соборному м. Запоріжжя, біля буд. № 152, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення автомобілі були технічно пошкоджені.
Власником транспортного засобу «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_3, який 24.12.2016 р. було пошкоджено в ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 993898, виданого 31.03.2016р. Центром ТВС 2342, є ОСОБА_3 (а.с. 27)
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с. 7)
Зазначена постанова суду набрала законної сили 07 березня 2017 року та в матеріалах справи відсутні відомості щодо її оскарження ОСОБА_2
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку.
Також судом встановлено, що підставі полісу № АК.4697694 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована, у звязку з чим страховою компанією повинно бути виплачено позивачу вартість ремонтних та відновлювальних робіт в межах ліміту страхового відшкодування.
Згідно зазначеного Полісу, сума франшизи (страхове відшкодування зп шкоду, заподіяну майну потерпілих завжди зменшується на суму франшизи) становить 1000,00 грн.
Сукупна вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2, становить 7116,27 грн. (а.с. 8)
Страховою компанією «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту про пряме врегулювання збитків № АК.4697694.L0001.01 від 27.01.2017р. було перераховано на користь ТОВ «Блиллиант Авто», яке здійснювало ремонт автомобіля, страхове відшкодування в розмірі 5384,15 грн., тобто без урахування суми франшизи в розмірі 1000,00 грн. та коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 732,12 грн. (а.с. 10)
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, надані стороною позивача належні та допустимі докази, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, остання посилається на те, що вона зазнала негативних наслідків в результаті ДТП, як під час вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків нею віднесено те, що вона пережила душевний стрес в момент ДТП, оскільки вона особисто перебувала за кермом належного їй транспортного засобу. Одразу ж після ДТП ОСОБА_2 чинив на неї тиск, переконував не телефонувати до поліції та домовитись на місці, на її відмови він не реагував та переконував не викликати працівників поліції, намагався її насильно витягти з транспортного засобу не зважаючи на її прохання залишити її у спокої та усвідомлюючи, що вона перебуває у стані вагітності 33 тиждень, що завдавало їй ще більшого душевного стресу. Зазначеними діями відповідач змусив її ще більше нервувати через себе та свою дитину, внаслідок чого після ДТП вона тривалий час відновлювала свій душевний стан, в тому числі за допомогою лікарів. Понесені моральні страждання, вона оцінює у 5000,00 гривень.
За подібних обставин та, керуючись принципом розумної достатності, суд вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди відповідає наведеним вимогам цивільного законодавства України, а тому вимога ОСОБА_1 в цій частині також підлягає задоволенню.
Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь з ОСОБА_2 по справі судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи відносяться витрати на надання правової допомоги.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 2)
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених судових витрат у розмірі 640,00 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума судового збору є мінімальною ставкою, встановленою ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. 23, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Дніпропетровська, буд. № 17/2 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/АДРЕСА_1, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2, (ІПН: НОМЕР_5), суму франшизи в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, моральну шкоду в сумі 5000 (пять тисяч) гривень 00 копійок, сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, а всього 6640 (шість тисяч шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання рішення суду апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

05.07.2017