Справа №592/4259/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1048/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА
і м е н е м У к р а ї н и
10 липня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2013 року на підставі Наказу № 352-к від 10 вересня 2013 року він прийнятий на роботу в механічний цех № 33 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» майстром участка першої групи.

07 березня 2017 року на підставі Наказу № 63-к від 07 березня 2014 року він був звільнений у зв`язку з вступом на військову службу по контракту у Збройні сили України, п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки з 21 березня 2014 року він був призваний під час часткової мобілізації на особливий період до Збройних сил України; з 24 березня 2016 року ним укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України строком на шість місяців; з 24 вересня 2016 року контракт про проходження військової служби строком на шість місяців; з 24 березня 2017 року контракт строком на шість місяців.

Як видно з вищезазначеного, він не звільнявся з військової служби, тобто, весь цей час з моменту укладення першого контракту з 24 березня 2016 року і по теперішній час він фактично перебував на військовій службі і звільнений не був.

Просить визнати незаконним та скасувати Наказ №63-к від 07 березня 2014 року про його звільнення; поновити його на роботі в механічний цех №33 майстром участка першої групи; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 63к від 07 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра участка першої групи механічного цеху № 33 в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра участка першої групи механічного цеху №33 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб».

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 8440,32 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення присудженого середнього заробітку в межах суми платежів за один місяць.

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що на момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України, а також винесення наказу про його звільнення з роботи особливий період не діяв, а тому визначені законодавцем у ст.119 КЗпП України гарантії не могли застосовуватись до позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на норми ст. 119 КЗпП України, згідно якої за працівниками прийнятими на військову службу за контрактом, шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час дії особливого періоду зберігається місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам та суд дійшов їх з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2013 року на підставі наказу № 352-к від 10 вересня 2013 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в механічний цех № 33 ДП «Завод обважнених та ведучих труб» майстром участку першої групи (а.с.6-7).

20 березня 2014 року наказом № 63-к від 21 березня 2014 року позивач звільнений з ДП «Завод обважнених та ведучих труб» у зв`язку з вступом на військову службу до Збройних сил України, п.3 ст. 36 КЗпП України (а.с.7).

Наказом № 184 від 03 червня 2014 року ОСОБА_1 був поновлений в механічний цех № 33 майстром участка першої групи 21 березня 2014 року. Наказ № 63-к від 21 березня 2014 року був відмінений (а.с. 7, 48).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 53 від 11 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено наказом № 165 у запас за пунктом 3 пп. «а» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.49).

Наказом відповідача № 46-к від 17 березня 2015 року ОСОБА_1 був допущений до роботи з 12 березня 2015 року у зв`язку з закінченням військової служби по мобілізації (а.с. 50).

13 березня 2015 року на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 55 ОСОБА_1 як такий, що призваний військовим комісаріатом, приступив до виконання службових обов`язків як офіцер відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).

24 березня 2016 року Міністерство оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора Локоти О.Д., уклало з ОСОБА_1 , старшим лейтенантом відділення забезпечення Ямпільського районного військового комісаріату Сумської області командування «Північ», контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Цей контракт набрав чинності з 24 березня 2016 року (а.с. 56-59).

З п. 3 цього контракту вбачається, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на шість місяців.

В послідуючому ОСОБА_1 укладалися контракти з 24 вересня 2016 року, а також з 24 березня 2017 року. Тобто, кожного разу на 6 місяців.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - за призовом або у добровільному порядку (за контрактом).

Частиною 4 цієї ж статті визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період, військова служба за контрактом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Поняття особливого періоду наведене у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 4 ст. 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого у встановленому законом порядку, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Часткова мобілізація також оголошувалась Указами Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалістю 45 діб, від 21 липня 2014 року № 607/2014 тривалістю 45 діб, від 14 січня 2015 року № 15/2015 тривалістю 210 діб у три черги.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом не приймалось.

Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Проте, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, який діє в Україні з 17 березня 2014 року й по теперішній час.

Фактичного звільнення з лав Збройних сил України ОСОБА_1 не було. З моменту призову під час часткової мобілізації у 2014 році і на час звільнення з роботи згідно наказу від 07 березня 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з роботи, оскільки за ним зберігається місце роботи відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в Україні закінчився особливий період є безпідставними, оскільки зважаючи на ситуацію на сході України у квітні 2014 року, що безпосередньо загрожувала національній безпеці країни, відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» було розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, яка триває і на цей час. Тому, є всі підстави вважати, що наразі існує кризова ситуація, що загрожує національній безпеці.

Суд першої інстанції правильно встановивши, що наказ про звільнення позивача із займаної посади є незаконним та підлягає скасуванню, поновив позивача на займаній посаді, а також стягнув середній заробіток за період з 07 березня 2017 року по 19 травня 2017 року включно, тобто з моменту його звільнення по час ухвалення рішення суду.

З огляду на викладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -