АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича, поданою через представника Трухно Марину Миколаївну, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта банк», в якому просив визнати припиненою поруку, що діяла за договором поруки від 02.04.2008 № 193379, укладеним між ним та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, з 30.12.2008 року посилаючись на те, що до кредитного договору без його згоди було внесено зміни, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 02.04.2008 року № 193379, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», такою що припинена з 30.12.2008 року.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2017 року стягнуто з ПАТ «Дельта банк» на користь ОСОБА_3 551, 20 грн. судового збору.

Справа № 757/9076/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5382/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що обсяг відповідальності поручителя встановлений на дату укладення договору поруки, а укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору ніяким чином не впливає на розмір зобов'язань за кредитним договором. Крім того, під час процедури ліквідації банків Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, оскільки з 02.10.2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

У судовому засіданні представник відповідача Трухно М.М. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2008 між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних строком до 01.04.2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником, між банком та позивачем того ж дня було укладено договір поруки, за яким останній, як поручитель, зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_8 умов кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки кредитор не в праві без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

30.12.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої було змінено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк, а саме за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлена у розмірі 23,8 % річних, такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми боргу позичальника за договором.

Як вбачаться із додатку № 2 до кредитного договору (графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту) сума сплати процентів за користування кредитом становить 453 929, 50 доларів США.

Згідно додатку № 2 до додаткової угоди (графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту) сума сплати процентів за користування кредитом становить 468 308, 78 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додатковою угодою від 30.12.2008 року № 1, укладеною між банком та позичальником, збільшено обсяг відповідальності позивача, як поручителя, за основним зобов'язанням за кредитним договором від 02.04.2008 № 0 без згоди на те останнього, а тому з моменту його укладення за правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 цього ж Кодексу поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної норми порука припиняється за дії двох умов:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок укладення додаткової угоди між банком та позичальником від 30.12.2008 року було збільшено розмір зобов`язання, що в свою чергу збільшило обсяг відповідальності поручителя.

Так, згідно з додатковою угодою сторони домовились викласти додаток № 1 до кредитного договору у іншій редакції та змінили графік погашення кредиту (п. 1.1).

Із порівняння графіку погашення кредиту, який був при укладенні кредитного договору та графіку погашення кредиту, який сторони кредитного договору змінили, уклавши додаткову угоду вбачається, що розмір зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами збільшився з 453 929,50 доларів США до 468 308,78 доларів США, тобто відбулося збільшення на 14 379,28 доларів США. Таке збільшення відбулося без згоди поручителя у порушення п. 2.1 договору поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився спростовуються наявними у матеріалах доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір процентів за користування кредитними коштами не змінювався не впливають на висновки суду, оскільки незважаючи на те, що сам розмір процентів, передбачений п. 1.3.1 кредитного договору 11,90 % не змінився, зміна графіка погашення кредиту призвела до зміни загального розміру процентів, який має сплатити позичальник за весь час користування кредитом із збільшенням такої суми на 14 379,28 доларів США та на такі зміни поручитель згоди не надавав.

Помилкове зазначення у рішенні суду про те, що процентна ставка встановлена у розмірі 23,8 % річних не призвело до неправильного вирішення спору.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а також правові висновки Верховного Суду України.

Посилання у апеляційній скарзі на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів вважає безпідставним, оскільки даний закон на спірні правовідносини не поширюється.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді