Справа № 336/5239/16-ц
Пр. № 2/336/163/2017

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у сумі 2040,77 доларів США.

В заяві зазначив, що 17 листопада 2015 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику та зобовязався повернути у строк до 20 грудня 2015 року 2000 доларів США. Сторони уклали зазначений правочин в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідач зобовязання за договором не виконав. На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 2040,77 доларів США, які складаються з 2000 доларів США основного боргу та 40 доларів США 77 центів як трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання, а також просить покласти на відповідача видатки по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить про його задоволення.

Відповідач позов визнав частково, пояснивши суду, що частину отриманих ним у борг грошових коштів в сумі 1200 доларів США повернула ОСОБА_1 на його вимогу ОСОБА_3, яка доводиться бабкою дружині відповідача. Від отримання від ОСОБА_2 решти боргу в сумі 800 доларів США позивач ухилився, пославшись на погане самопочуття, а згодом, висунувши вимогу про передачу йому понад заборгованості, що залишилась, ще 500 доларів США.

У звязку з викладеним просить про часткове задоволення позову, у сумі, яку утворює різниця між отриманими і переданими ОСОБА_3 в погашення боргу грошима.

Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 17 листопада 2015 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача в позику 2000 доларів США, які зобовязався повернути до 20 грудня 2015 року. Договір укладений у простій письмовій формі (а. с. 5).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як зазначено, згідно наданому суду оригіналу розписки від 17.11.2017 року відповідач отримав у позивача в позику 2000 доларів США, які зобовязався повернути до 20 грудня 2015 року.

Вказаний документ підтверджує існування між сторонами правовідносин, які регулюються параграфом 1 Глави 71 ЦК України; договір між фізичними особами, предметом якого є сума, що перевищує встановлену статтею 208 ЦК, втілений в передбачену законом форму.

Як випливає зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Наявність у кредитора боргового документу, який був наданий суду для огляду представником позивача, свідчить про невиконання зобовязання, що обєктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

На висновок суду про необхідність ухвалення рішення на користь позовних вимог не впливають твердження представника відповідача про те, що частину грошей на виконання зобовязання відповідача було передано іншою особою, оскільки відповідно до закону сторонами в зобов'язанні є боржник і кредитор, що означає необхідність виконання зобовязання саме боржником, яким є відповідач, а не іншими особами.

Навіть покладення боржником виконання зобовязання на іншу особу, як це передбачено статтею 528 ЦК України, повинно мати наслідком прийняття кредитором виконання зобовязання, підтверджене належним чином.

Між тим, як вже зазначено, наявність розписки у позикодавця свідчить на користь того, що зобовязання не виконано.

Твердження про те, що міркування етикету не дозволили ОСОБА_3 вимагати від ОСОБА_1 розписки про одержання ним частини виконаного зобовязання, суд до уваги не приймає, так як цивільні обовязки мають виконуватись в межах, встановлених договором та законом, що означає право боржника або іншої особи, уповноваженої ним на виконання зобовязання, висувати кредитору вимогу про одержання розписки про прийняття повного або часткового виконання зобовязання.

Розпоряджання ж особою своїм правом на власний розсуд не може тягти за собою звільнення від виконання цивільного обовязку.

За змістом ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В силу ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а згідно із ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За змістом частини першої статті 218 ЦК і розяснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися свідченнями свідків факт вчинення правочину, а також виконання зобовязань, що виникли з нього.

У звязку з викладеним, за наявності належних і допустимих доказів, що добуті у встановленому законом порядку, підтверджують встановлені судом обставини справи і не спростовані іншими допустимими фактичними даними, суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про передачу останньою ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1200 доларів, які вона отримала для цієї мети у свідка ОСОБА_4, в рахунок виконання зобовязання ОСОБА_2 за договором позики.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобовязання у вигляді обовязку боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити три проценти річних від простроченої суми, тому суд знаходить ґрунтовною і цю вимогу позивача.

З огляду на викладене, констатуючи невиконання відповідачем грошового зобовязання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову.

Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 202, 205, 208, 509, 510, 524, 525, 528, 533, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2040 доларів 77 центів заборгованості в рахунок виконання зобовязань за договором позики, 551 грн. 21 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива