Справа №488/3500/16-ц 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1455/17
Головуючий у першій інстанції-Лазарева Г.М.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»

про захист трудових прав

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» про захист трудових прав.

Позивач зазначав, що з 1994 року перебував у трудових правовідносинах з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та працював модельником деревяних моделей 4 розряду, внаслідок чого отримав професійне захворювання. 25 серпня 2016 року наказом №275-01-К його звільнили з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП за систематичне порушення правил трудового розпорядку. Проте з 25 серпня 2016 року він проходив медичне обстеження, а з 27 серпня по 6 вересня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній лікарні.

Посилаючись на те, що накази про попередні дисциплінарні стягнення під підпис йому не оголошували та не вручали, а звільнення з роботи здійснене у період його перебування на обстеженні з наступним лікуванням, та уточнивши позовні вимоги (а.с.77), ОСОБА_1 просив визнати наказ про звільнення незаконним, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності а згодом і звільнено з роботи на законних підставах та з дотриманням встановленого порядку, а факт непрацездатності позивача на день звільнення не підтверджено.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що суд не врахував факт його звільнення у період медичного обстеження та стаціонарного лікування, дав невірну оцінку медичній довідці від 25 серпня 2016 року та не витребував належну довідку про його середній заробіток.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року з наступними змінами).

При цьому адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обовязків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

За правилами частини 3 статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівників з ініціативи адміністрації під час тимчасової непрацездатності.

Отже, встановлене обмеження закон повязує саме з фактом тимчасової непрацездатності працівника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді модельника деревяних моделей четвертого розряду цеху №5 ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» (а.с. 16-17).

З 2016 року між сторонами існує трудовий конфлікт.

Наказом №59-01-С від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за те, що 23 та 24 червня 2016 року він не виконав змінно-добові завдання з ремонту модельних комплектів (а.с.133-134). Докази вчинення дисциплінарного проступку та підстави застосування стягнення, а саме порушення пункту 3.1.1,3.1.4,3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених 24 червня 2010 року, зазначені в тексті наказу (далі Правила).

З наказом від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений 21 липня 2016 року. Від підпису наказу відмовився, про що складено акт від 21 липня 2017 року (а.с.97).

Цей факт підтверджено і змістом скарги позивача до Миколаївської місцевої прокуратури №2 від 29 липня 2016 року (а.с.23), а також змістом відповіді ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 23 серпня 2016 року (а.с.34).

Наказ від 20 липня 2016 року в установленому порядку ОСОБА_1 не оскаржував.

Доводів, які б спростовували підстави притягнення до дисциплінарної відповідальність цим наказом, апеляційна скарга не містить.

Наказом №63-01-С від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за відмову 20 та 21 липня 2016 року від проходження повторного (періодичного) інструктажу з питань охорони праці, що є порушенням пунктів 34.1.3,3.1.5,3.1.6 Правил. Підстави застосування дисциплінарного стягнення зазначені в наказі (а.с.137-138, 95,96).

Складено акти про відмову позивача від дачі пояснень та підпису цього наказу (а.с.95, 98).

Законність притягнення до дисциплінарної відповідальності наказом від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 не оскаржував.

Наказом начальника цеху №5 №80-04/3-А від 26 липня 2016 року (а.с.109) призначено проведення повторного інструктажу ОСОБА_1М . З наказом позивача ознайомлено 2 серпня 2016 року (а.с. 104).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження повторного інструктажу та перевірки знань 2 та 3 серпня 2016 року засвідчено актами (а.с. 105,106) та доповідними записками посадових осіб (а.с.101-103).

16 серпня 2016 року відповідачем складено акт про відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень (а.с. 107).

Рішення цехового комітету профспілки цеху №5 від 19 серпня 2016 року дано згоду на звільнення ОСОБА_1 за систематичне порушення трудової дисципліни (а.с. 139).

Наказом від 25 серпня 2016 року № 275-01-К ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відмову від проходження повторного інструктажу та перевірки знань з питань техніки безпеки 2 та 3 серпня 2016 року, та звільнено з підприємства за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього Правилами за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

25 серпня 2016 року ОСОБА_1 був на прийомі в лікаря поліклінічного відділення Віттовської районної лікарні з 9-00 до 10-00 год. та з 15-50 до 16-10 год. (а.с. 11). 26 серпня 2016 року він був на консультації у консультативно-діагностичній поліклініці МОЛ (а.с. 12), а з 27 серпня по 6 вересня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 9,10).

Копію наказу від 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав під час перебування на лікуванні (а.с.2).

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1, відмовившись у період 2-3 серпня 2016 року від проходження повторного інструктажу та перевірки знань з охорони праці, порушив вимоги статті 159 КЗпП та нормативних актів про охорону праці, що діяли на підприємстві, а також пункти 3.1.1, 3.1.5, 3.1.6 Правил, що є дисциплінарним проступком та підставою відповідальності.

Оскільки ці дії вчинені ОСОБА_1 після застосування до нього дисциплінарного стягнення наказом № 59-01-С від 20 липня 2016 року, вони набули характер систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та Правилами трудового розпорядку.

Дисциплінарний проступок 2-3 серпня 2016 року передував застосуванню заходів дисциплінарного стягнення за наказом №63-01-С від 11 серпня 2016 року, а тому це стягнення не впливає на утворення системи правопорушень у розумінні частини 3 статті 40 КЗпП.

Але основний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за правилами цієї норм відповідає матеріалам справи та вимогам трудового законодавства.

Судом першої інстанції не виявлено і порушень порядку застосування дисциплінарного стягнення та звільнення позивача.

Факт своєчасного ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 20 липня 2016 року, як зазначалось вище, підтверджено матеріалами справи (23,34,97), а обовязку відповідача видати позивачу копію наказу правила статті 149 КЗпП не передбачають.

Наказ від 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав своєчасно.

Колегія суддів не може погодитись і з твердженням апелянта про порушення відповідачем обмежень при звільненні, передбачених частиною 3 статті 40 КЗпП.

Так, медична довідка про відвідування ОСОБА_1 лікаря 25 серпня 2016 року (а.с. 11) не є документом, який підтверджує непрацездатність працівника у цей день.

Більш того, відповідно до пунктів 2.7,2.18 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455, довідка з позначкою про час звернення до лікувально-профілактичного закладу видається особам, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності, тобто особам, не визнаним тимчасово непрацездатними.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до лікаря 25 серпня 2016 року та отримання ним відповідної медичної довідки (а не листка непрацездатності) у цей день свідчать про відсутність обмежень, встановлених частиною 3 статті 40 КЗпП, для припинення трудового договору за ініціативи адміністрації.

Посилання ОСОБА_1 на висновки судової практики, що відвідування лікаря з підтвердження цього факту медичною довідкою є поважною причиною відсутності на роботі та не може вважатись прогулом, не впливає на зміст судового рішення, бо підставою звільнення став не факт прогулу 25 серпня 2016 року (пункт 4 статті 40 КЗпП), а дисциплінарні проступки, що вчинені раніше. Не впливає на законність дій адміністрації 25 серпня 2016 року і наступна непрацездатність позивача з 27 вересня 2016 року.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав, передбачених статтею 235 КЗпП, для поновлення ОСОБА_1 на роботі, не мають правового значення і доводи апелянта про невірне визначення відповідачем його середнього заробітку.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм трудового та процесуального права, апеляційна скарга не містить. Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_4