Справа №718/2084/16-ц
Провадження №4-с/718/14/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області, про визнання неправомірними дій державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання неправомірними дій державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_2. На протязі життя ними набуто у власність земельну ділянку площею 0,0701 га та будівлю котельні площею 197,1 кв.м. розташовані в АДРЕСА_1, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2. 26.09.2016 року їй стало відомо, що в Кіцманському РВДВС з 15.02.2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 151530 гривень. Державним виконавцем було проведено оцінку зазначеного майна та передано його на реалізацію, однак торги не відбулися а тому було проведено уцінку майна та проведено нові торги. Повторні торги знову не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів, а тому 25.03.2016 року державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу та згодом винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі зазначеного акту ОСОБА_3 оформив за собою право власності на будівлю котельні та земельну ділянку та отримав відповідні свідоцтва. Вказує, що рішенням Кіцманського районного суду від 04.05.2016 року за нею визнано право власності на ? частини будівлі котельні та земельної ділянки. Вважає даний факт передачі власності неправомірним, оскільки зазначене майно є спільною власністю подружжя, а тому можливо було здійснити передачу тільки ? частини, а тому просила визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати акт про передачу майна стягувачеві, постанову про закінчення виконавчого провадження та визнати недійсними свідоцтва про право власності ОСОБА_3.

Позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав наведених в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечив щодо задоволення позову вказуючи, що його дружина тривалий час не знала про виконавчі дії, оскільки була хвора і він не хотів її засмучувати. Крім того вказав, що ніяких грошей в ОСОБА_3 не позичав.

Представник ГТУЮ у Чернівецькій області заперечив щодо задоволення позову, вказуючи що позивачка не була стороною виконавчого провадження, а тому її претензії не зрозумілі. Крім того ОСОБА_2 сам написав заяву про передачу майна в рахунок погашення боргу та не зазначав що майно належить ще комусь.

ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення позову, оскільки державні виконавці діяли правомірно та відповідно до законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, встановлено, що 15.02.2012 року головним державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ відкрито виконавче провадження №31205465 на підставі виконавчого листа №2-3418 виданого 30.09.2010 рок Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 151530 гривень.

02.12.2014 року державним виконавцем описано і арештоване належне ОСОБА_2 майно, а саме, будівлі котельні що складаються з тамбура загальною площею 1,60 кв.м., службового приміщення загальною площею 101,50 кв.м., вмивальні загальною площею 1,40 кв.м., вбиральні загальною площею 1,20 кв.м., душової загальною площею 1,40 кв.м., побутового приміщення загальною площею 15,70 кв.м., стіни цегельні, перекриття залізобетонне та земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель, закладів побутового обслуговування, площею 0,0701 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

20.03.2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до ВДВС за запропонував майно, на яке він вважав доцільно звернути стягнення в першу чергу, а саме, приміщення котельні площею 199,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,3466 га розташовану в АДРЕСА_1, надавши документи підтверджуючі його право власності на зазначене майно.

У зв'язку із повторним невідбуттям електронних торгів 25.03.2016 року державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, чим останній скористався та згодом оформив за собою право власності на приміщення котельні площею 199,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,3466 га, розташовані в АДРЕСА_1, що підтверджується копія свідоцтв серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Так, відповідно до ст.. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна -Міністерством юстиції України. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі не реалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уціняється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням

суду.

У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію.

Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вбачається, що виконавцем були дотримані всі вимоги законодавця щодо проведення електронних торгів, в той же час торги двічі не відбулися, у зв'язку з чим державним виконавцем було проведено уцінки вартості майна та в подальшому проведено реалізацію майна.

Таким чином посилання позивачки не невідповідність дій державного виконавця є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, необґрунтованим є посилання ОСОБА_1, на те що передане стягувачу майно є спільним майном а тому могло бути передане тільки в ? частині, оскільки рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28.09.2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано рішення Кіцманського районного суду від 04.05.2016 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будівлі котельні та земельної ділянки відмовити.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначає, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод и інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (частина перша та друга ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В постанові Постанову ВСУ від 24.10.2012р. по справі 6-116цс12,зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 7 липня 1994 року152/361.

Таким чином, до даних правовідносин можливо застосувати положення щодо правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, всебічно, повністю і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки заявлені позивачки вимоги є необґрунтовані не підтверджуються належними та допустимими доказами, дії державного виконавця проведені відповідно до норм чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. ст. 3, 11,1 5, 203, 215, 253, 257, 267 ЦК України, ст. 3,6,11,61, 213,214,215,218 ЦПК України, ст.. 62 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області, про визнання неправомірними дій державного виконавця - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк