Справа №295/4466/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Слончак А.С., Зубрицької Т.Л., Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на частину самочинно побудованої прибудови до житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 01.10.1995 року по 19.04.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 За час перебування у шлюбі був придбаний будинок за адресою: м. Житомир, вул. Барашівська, 86-б, який за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 року розділений між ними з виділенням в натурі та визнанням права власності на 1/2 частку будинку за кожним. У період перебування у шлюбі за спільні кошти ним з 2006 року по 2007 рік за згодою відповідача була самочинно побудована прибудова літ. «А» загальною площею 26,0 кв.м, до якої входить коридор 1-1 площею 6,1 кв.м, кладова 1-2 площею 2,8 кв.м, кухня 1-3 площею 8,0 кв.м, ванна 1-4 площею 4,6 кв.м. Дана прибудова введена в експлуатацію у звязку з її відповідністю державним стандартам, будівельним нормам та правилам. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 2009 року, виданого на імя позивача, земельна ділянка площею 0,0567 га, розташована в м. Житомирі, по вул. Барашівській, 86-в, відводилась для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Таким чином, як йдеться у позові, у період будівництва самочинної прибудови, земельна ділянка була у спільному сумісному користуванні подружжя та була приватизована особисто позивачем. Його пропозиції узгодити та оформити у добровільному порядку питання про визначення часток зазначеної прибудови відповідач ОСОБА_2 залишила без уваги, помилково вважаючи своєю особистою власністю. Тому, уточнивши вимоги порзову, позивач просить суд визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини за кожним на самочинну прибудову літ. «А» до житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Барашівська, 86-б, загальною площею 27,42 кв.м.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснила, що спірна прибудова знаходиться на належній їй на праві власності земельній ділянці, примикає до її частини будинку по вул. Барашівській, 86-В, її будівництво здійснилося з метою поділу будинку в натурі згідно рішення суду, а також будувалася за її власні кошти.

Представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши позивача, відповідача та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали цивільної справи справі № 295/14733/13-ц, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1995 року по 19.04.2011 року, що встановлено рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 року у справі № 2-36/12 та від 26.12.2012 року у справі № 2-4172/2012, які набрали законної сили, а відтак в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 16-17, 40). У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними був придбаний будинок по вул. Барашівській, 86-В в м. Житомирі та право власності на нього було зареєстроване за позивачем (а.с. 94).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 року у справі № 2-36/12, що набрало законної сили, розділено нажите в період шлюбу сторонами у справі майно, зокрема будинок № 86-В по вул. Барашівській в м. Житомирі. Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 1/2 ід. частку будинку № 86-В по вул. Барашівській в м. Житомирі, яка складається з кімнати 1-5, кімнати 1-6, коридора 1-9, 1/2 сараю літ. «Б» , 1/2 вбиральні літ. «У», 1/2 огорожі № 1-2, 1/4 колодязя 1. ОСОБА_1 виділено та визнано за ним право власності на 1/2 ід. частку будинку № 86-В по вул. Барашівській в м. Житомирі, яка складається з кімнати 1-7, кімнати 1-8, 1/2 сараю літ. «Б», 1/2 вбиральні літ. «У», 1/2 огорожі № 1-2, 1/4 колодязя 1 (а.с. 16-17).

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2012 року у справі № 2-4172/2012, що набрало законної сили 19.02.2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину земельну ділянку загальною площею 0,0567 га по вул. Барашівській, 86-В в м. Житомирі, що складає 0,02835 га (а.с. 40).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2014 року у справі № 295/14733/13-ц, що набрало законної сили 28.08.2014 року, поділено в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 0,567 га, що розташована по вул. Барашівській, 86-В в м. Житомирі згідно шостого варіанту (додаток № 6) висновку судової земельно-технічної експертизи № 26/02-14 від 26.02.2014 року. Виділено ОСОБА_2 у власність земельну ділянку за адресою: м. Житомир, вул. Барашівська, 86-В, розміром 221,0 кв.м, яка проходить по точках: Н-М-Л-6-5-Є-Е-Д-В-Г-Н. Виділено ОСОБА_1 у власність земельну ділянку за адресою: м. Житомир, вул. Барашівська, 86-В, розміром 221,0 кв. м, яка проходить по точках: А-Н-М-Л-7-8-А. Залишено в спільному користуванні сторін земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 115,0 кв.м, яка проходить по точках: 1-2-3-4-Є-Е-Д-В-Г-Н-А-1 (а.с. 42-43).

Також рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2014 року у справі № 295/11825/14-ц, що набрало законної сили 02.06.2015 року (а.с. 108-111), встановлено, що з декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої у Інспекції ДАБК у Житомирській області 10.06.2014 року, вбачається, що на замовлення позивача була здійснена реконструкція житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови по вул. Барашівській, 86-В у м. Житомирі згідно робочого проекту № 07-2013, затвердженого 15.05.2013 року. Відповідно до декларації реконструкція будинку за рахунок прибудови здійснювалась у період з травня 2013 по 2014 роки з повідомленням про початок будівельних робіт 23.05.2013 року, про те зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки як убачається з постанови № 340/6-Ф по справі про адміністративне правопорушення від 08.08.2013 року ОСОБА_1 надана інформація в повідомленні про початок будівельних робіт серії ЖТ № 63 від 23.05.2013 року, яка не відповідає дійсності, а саме згідно технічного паспорту, виконаного КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, інвентаризаційна справа № 10887, реєстровий № 36386641 від 01.09.2007 року, 1/2 прибудови літ. «А» побудована в 2006 році. На підставі зазначеного позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Окрім того, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2014 у справі № 295/11825/14-ц встановлено та у судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що спірна прибудова до житлового будинку примикає до частини будинку по вул. Барашівській, 86-В, яка належить відповідачу ОСОБА_2, а також розташована на земельній ділянці, що за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2014 у справі № 295/14733/13-ц виділена у власність ОСОБА_2, через що ця обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Житомирського МУЮ ОСОБА_3 від 03.07.2014 року позивачу було відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок, розташований по вул. Барашівській, 86-В в м. Житомирі (а.с. 87).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Також у пункті 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) розяснено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. За змістом п. 18 Постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Як свідчить наявний у матеріалах справи державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№ 843250, виданий 18.06.2009 року позивачу, земельня ділянка, розташована у м. Житомирі, по вул. Барашівській, 86-В, має цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14).

13.06.2013 року на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2012 року у справі № 2-4172/2012 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровне право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої у м. Житомирі, по вул. Барашівській, 86-В, площею 0,0567 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34), а також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.08.2013 року (а.с. 35) їй належить на праві власності 1/2 частина будинку по вул. Барашівській, 86-В в м. Житомирі на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 у справі № 2-36/12.

Досліджені судом докази та встановлені обставини свідчать про те, що спірна прибудова до житлового будинку є самочинно збудованою, примикає до частини будинку по вул. Барашівській, 86-В, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, та знаходиться на земельній ділянці, виділеній їй у власність рішенням Богунського районного суду м. Житомира 26.12.2012 року у справі № 2-4172/2012.

За наведених обставин, а також оскільки питання оформлення за позивачем права власності ні на 1/2 частину спірної прибудови до житлового будинку № 86-В по вул. Барашівській в м. Житомирі, ні на прибудову не було предметом розгляду компетентного державного органу, не було відмовлено у реєстрації права власності на неї, а рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Житомирського МУЮ від 03.07.2014 року позивачу було відмовлено в реєстрації права власності на весь зазначений житловий будинок, і при цьому доказів того, що відповідачем Виконавчим комітетом Житомирської міської ради порушуються, не визнаються або оспорюються права позивача, до суду не надано. Тому вимоги позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону і суд відмовляє в їх задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 376 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на частину самочинно побудованої прибудови до житлового будинку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова