АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 666/208/16-ц Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Провадження №22-ц/791/1139/17 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Бездрабко В.О.
Полікарпової О.М.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 17 лютого 2016 рокув цивільній справі за позовом прокурора - заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави до Антонівської селищної ради м. Херсона, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - громадська організація «Антонівська хвиля» про визнання недійсними рішень, державного акта та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року прокурор звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Антонівської селищної ради від 06 лютого 2004 року № 207 надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту відведення присадибної земельної ділянки площею 1500 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. Рішенням Антонівської селищної ради від 09 липня 2004 року № 252 передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1423 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та видано державний акт. Зазначена земельна ділянка неодноразово відчужувалась та на даний час її власником на підставі договору купівлі-продажу ділянки з об'єктом незавершеного будівництва, готовністю 30%, від 06 серпня 2015 року є ОСОБА_5

Позивач зазначає, що земельну ділянку водного фонду передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку без прийняття рішення про зміну цільового призначення.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним рішення Антонівської селищної ради від 06 лютого 2004 року № 207 про надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту відведення присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 1500 кв. м по АДРЕСА_1; визнати недійсним рішення Антонівської селищної ради від 09 липня 2004 року № 252 в частині надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1423 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, зареєстрований 21 липня 2004 року, виданий ОСОБА_6; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади Антонівської селищної ради земельну ділянку, площею 0,1423 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано недійсним рішення Антонівської селищної ради від 06 лютого 2004 року № 207 про надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту відведення присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 1500 кв. м по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 зареєстрований 21 липня 2004 року за № НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 В іншій частині рішення суду залишити без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року рішення апеляційного суду від 23.05.2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить не брати до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, сторони, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Антонівської селищної ради № 207 від 06 лютого 2004 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення присадибних земельних ділянок громадянам в смт. Антонівка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту відведення присадибної земельної ділянки в смт. Антонівка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 1 500 кв. м по АДРЕСА_1.

Рішенням Антонівської селищної ради № 252 від 09 липня 2004 року «Про надання громадянам у приватну власність присадибних земельних ділянок в смт. Антонівка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» ОСОБА_6 надана земельна ділянка у приватну власність, площею 1 423 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

21 липня 2004 року ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

За висновком Херсонського міського управління земельних ресурсів від 25 квітня 2004 року, який був необхідний для отримання дозволу на розробку проекту відведення присадибної земельної ділянки, ділянка розташована у прибережній захисній смузі р. Дніпро. Категорія земель - землі водного фонду, угіддя - відкриті землі. Земельна ділянка розташована в межах існуючої забудови (суміжні земельні ділянки: присадибні ділянки по АДРЕСА_2

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 червня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, відмовлено в задоволенні позову Херсонського міжрайонного екологічного прокурора про визнання незаконним та скасування п. 1.1 рішення Антонівської селищної ради від 09 липня 2004 року № 252 в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1423 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 04 лютого 2010 року ОСОБА_7, повернення земельної ділянки загальною площею 0,1423 га до власності держави в особі Антонівської селищної ради, зобов'язання ОСОБА_8 звільнити земельну ділянку загальною площею 0,1423 га, розташовану в АДРЕСА_1 та привести у придатний для використання стан шляхом знесення недобудованого житлового будинку за його рахунок.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення Антонівської селищної ради від 09.07.2004 року № 252 в частині передачі у власність гр. ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1423 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 вже було предметом судового розгляду, в ході якого його відповідність вимогам закону переглядалася в повному обсязі, що вбачається з вищезазначених судових рішень.

Отже, встановлені чинними рішеннями суду, які не скасовані, встановлено законність рішення №252 від 09.07.2004 року щодо передачі у власність ОСОБА_6 зазначеної вище земельної ділянки, відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України зазначені обставини є встановленими та мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи.

Окрім того, не можна повністю погодитись із доводами прокурора щодо незаконності надання дозволу на розробку проекту ОСОБА_6 рішенням Антонівської селищної ради № 207 від 06 лютого 2004 року.

За змістом частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно п. 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Отже, за системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень статті 88 ВК України, Постанови № 486 розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтями 50-54 Закону України «Про землеустрій»), а на землях населених пунктів відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації.

Зазначені обставини викладені в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року (справа № 6-16цс14).

Державний архів Херсонської області у відповіді від 15.06.2017 року повідомив про наявність рішення виконавчого комітету Херсонської обласної (сільської) ради від 16.12.1963 року №601 «Про віднесення сіл Антонівка, Комишани та Зеленівка Білозерського району до категорії селищ міського типу та сільських рад цих населених пунктів до селищних рад. У документах архівного фонду є рішення щодо встановлення назв вулиць населених пунктів селищної ради у 1959-1960 р.р. (т.2 а.с. 154).

Згідно повідомлення державного архіву Херсонської міської ради в смт. Антонівка виділялись земельні ділянки: НОМЕР_4 рішенням сесії Антонівської селищної ради №235 від 07.05.2004 року; земельні ділянки АДРЕСА_5 рішенням сесії від 14.12.2004 року №310; ділянка АДРЕСА_3 - рішенням сесії від 17.11.2006 №75; ділянка АДРЕСА_4 - рішенням від 11.10.2005 р. .№414 ( т.1 а.с. 201).

В погоджувальних документах відображено, що земельна ділянка №72 по АДРЕСА_1 в смт. Антонівка розташована вздовж р.Дніпро (100-метрова зона), виділяється з урахуванням конкретних обставин та забудови по даній вулиці між існуючими адресами АДРЕСА_6, що також підтверджується висновком Херсонського міського управління земельних ресурсів, погодженням державного управління екології та природних ресурсів в Херсонській області, позитивним висновком державної землевпорядної експертизи, проектною і кадастровою документацією, а також відповіддю головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (т.1 а.с.15, 230-243, т.2 а.с. 159, 167).

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Згідно відповіді Антонівської селищної ради рішення про встановлення розмірів та межі захисної смуги вздовж р. Дніпро не приймалось. Генеральний план смт. Антонівка знаходиться на стадії розроблення (т.2 а.с. 149, 150).

Згідно пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 зазначено, що відповідно до індексного кадастрового плану смт. Антонівка земельна ділянка розташована в 09 кадастровій зоні, в кварталі НОМЕР_6. В межах вказаного кварталу ділянці присвоєно номер 0006. Повний кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (т.1 а.с.234).

Таким чином, на території смт. Антонівка межі водоохоронних зон відповідно до вимог ст.. 19,20 Водного кодексу України не встановлені, а в межах населених пунктів прибережні захисні смуги встановлюються органами державної влади та місцевого самоврядування з урахуванням існуючої забудови. Отже, Антонівська селищна рада в межах своїх повноважень рішенням від 06.02.2004 року №207 надала ОСОБА_6 дозвіл на розробку проекту відведення зазначеної вище земельної ділянки що знаходиться в смт. Антонівка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням існуючих конкретних умов забудови по АДРЕСА_1, яка проходить вздовж річки Дніпро в межах100-метрової зони.

За таких обставин, судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині з наведених вище підстав.

Окрім того, сторонами не оспорюється, що предметом позову є рішення ради про надання дозволу на розробку проекту та державний акт про право власності на землю ОСОБА_6, який нині помер, його правонаступники (спадкоємці) не залучені до участі у справі. Вказані обставини унеможливлюють вирішення питання щодо законності або незаконності правовстановлюючих актів та виникнення права власності, що безпосередньо впливає на сукупність прав та обов'язків останніх. Вказаний недолік відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства не може бути виправлений на стадії апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав заявленого позову.

Окрім того, виконуючи вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо дотримання строків позовної давності, судова колегія встановила наступне.

Прокурор в ході апеляційного розгляду пояснив, що Херсонській місцевій прокуратурі стало відомо про порушення земельного законодавства лише в 2015 році після повідомлення про злочин щодо самовільного будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1

Разом з тим, представник ОСОБА_5 ОСОБА_9 пояснила, що екологічна прокуратура подавала позов в 2013 році за результатами перевірки в грудні 2012 року, проведеної на підставі публікацій у засобах масової інформації, окрім того, прокуратура мала можливість і раніше дізнатись про обставини , що стали підставою для подачі позову, отже даний позов подано з порушенням строків позовної давності, про застосування яких подавалась заява в суді першої інстанції.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст..ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

На підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У позовній заяві від 25.02.1016 року прокурор зазначив, що про порушення вимог чинного законодавства під час відведення земельної ділянки у приватну власність та про наявність підстав для оскарження рішень селищної ради, ухвалених в 2004 році, йому стало відомо лише в 2015 році після повідомлення про злочин щодо самовільного будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 Позов про оспорення цих же рішень Антонівської селищної ради, поданий екологічною прокуратурою у січні 2013 року на підставі перевірок інформації, викладеної у засобах масової інформації, просить не брати до уваги, оскільки зазначений позов поданий іншим підрозділом прокуратури (т.2 а.с.158).

Ураховуючи вищезазначене, та те, що прокурор не заперечує участь представника прокуратури на засіданнях сесії, судова колегія дійшла висновку про наявність об'єктивної можливості дізнатися про обставини, які стали підставою для звернення прокурора із даним позовом до суду в межах строку позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, виконуючи вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, судовою колегією встановлено, що позов подано з порушенням строків позовної давності, про застосування наслідків подана заява в суді першої інстанції, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності можливо лише у разі доведеності позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог не в зв'язку з пропуском строків позовної давності, а по суті вимог в зв'язку з їх недоведеністю.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення селищної ради про надання дозволу на розробку проекту спірної земельної ділянки та незаконність виникнення права власності на неї, судовою колегією до уваги не приймаються, як позбавлені правового обґрунтування.

Так, відповідно до вимог закону в межах населених пунктів віднесення земельної ділянки до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а такого рішення про віднесення до земель водного фонду не ухвалювалось. У разі ж відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж прибережних захисних смуг, орієнтовні розміри та межі водоохоронних зон в населених пунктах визначаються з урахуванням нормативних розмірів прибережних смуг, визначених ст.. 88 ВК України та відповідно до постанови КМУ №486 від 08.05.1996 року з огляду на конкретну ситуацію щодо умов забудови населеного пункту. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 р. №6-16цс14 та є обов'язковою для всіх судів.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції не спростовують, не містять посилань на нові засоби доказування які б могли вплинути на вирішення спору по суті.

Посилання представника громадської організації «Антонівська хвиля» на порушення екологічного та земельного законодавства при використанні зазначеної вище земельної ділянки виходить на межі заявленого позову та не є предметом даного спору.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст..ст. 19,20 ЗК України, ст..ст. 256,261,267 ЦК України, ст..ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій», ст..ст. 88,89 ВК України, постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року, ст..ст. 2, 3, 10, 15, 45, 60, 61, 167,170, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 17 лютого 2016 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: В.О.Бездрабко

О.М.Полікарпова