АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7694/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Притула Н.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

06 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

Суддів Білич І.М., Поливач Л.Д.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Грандфінресурс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрП «Грандфінресурс» 69764,47 грн., з ТОВ «Гранфінресурс» 45557,05 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2016 року набрало законної сили рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси, змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, відповідно до якого стягнуто з ПрП «Грандфінресурс» 30560,30 грн., отриманих на виконання недійсного правочину, та 305,60 грн. судових витрат; стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» 67680,90 грн., отриманих на виконання недійсного правочину, та 676,80 грн. судових витрат.

Посилаючись на викладене та відповідно до ст.625 ЦК України просить стягнути з ПрП «Грандфінресурс» 68847,66 грн. інфляційних втрат та 916,81 грн. 3% річних; з ТОВ «Гранфінресурс» просить стягнути 43526,62 грн. інфляційних втрат та 2030,43 грн. 3% річних, що визначені станом на дату набрання рішенням законної сили.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду, на неналежне повідомлення про розгляд справи та розгляд справи без позивача без його згоди.

В судове засідання сторони не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 липня 2016 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрП «Грандфінресурс» та ТОВ «Гранфінресурс» про визнання угод недійсними, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди задоволено частково, визнано недійсним Договір №218861 від 15 березня 2013 року з Додатками, укладений між ПрП «Грандфінресурс» та ОСОБА_1; визнано недійсним Додаткову угоду від 11 грудня 2013 року до договору №218861 від 15 березня 2013 року укладену між ПрП «Грандфінресурс», ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_1.; стягнуто з ПрП «Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30560,30 грн. отримані на виконання недійсного правочину та судовий збір в сумі 305,60 грн.,; стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_1. грошові кошти в сумі 67680,90 грн. отримані на виконання недійсного правочину та судовий збір в сумі 676,80 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано копій квитанції, дані яких дали б змогу перевірити правильність здійснених ним розрахунків.

Проте повністю погодитися з таким висновком колегія суддів не може.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 липня 2016 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, визнано недійсними укладені між сторонами угоди. Та ухвалено про стягнення грошових коштів, отриманих відповідачами на виконання недійсного правочину.

Із змісту позовних вимог убачається, що позивач просить стягнути такі суми з урахуванням вимог ст.625 ЦК України, визначивши період з 29 березня 2013 року по 12 квітня 2016 року.

Проте стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов»язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

У справі, яка переглядається, рішенням суду визнано недійсними ряд договорів та ухвалено про стягнення грошових сум, отриманих відповідачем на виконання недійсного правочину, та ці кошти не мають правової природи невиконаного грошового зобов»язання, що унеможливлює застосування ст.625 ЦК України до цих правовідносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшовши вірного висновку про відмову в задоволенні позову, помилково підставою для такого висновку уважав недоведеність позовних вимог, а не відсутність правових підстав.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права та розгляд справи за відсутності позивача відхиляються колегією суддів, оскільки позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позов підтримує. Застережень, що ця заява є одноразовою та стосується тільки судового засідання 02 березня 2017 року із змісту заяви не убачається.

З огляду на наведене, апеляційна скарга задовольняється частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині правового обґрунтування висновків суду.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 квітня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування висновків суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Л.Д. Поливач