РІШЕННЯ

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Подільська районна у м. Києві рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Юр-Карінос Андрій Євгенович, Київська міська рада, департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права спільної сумісної власності на приміщення, витребування приміщення з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю за касаційною скаргою ОСОБА_9, поданою представником - ОСОБА_16, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_17 звернулися до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (далі - ФОП ОСОБА_8.) було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень з АДРЕСА_1.

23 квітня 2008 року ФОП ОСОБА_8 подарувала зазначені нежилі приміщення ОСОБА_9

Зазначали, що у відділу приватизації комунального майна Подільського району м. Києва не було повноважень продавати вказані вище нежилі приміщення, тому що позивачі, як власники квартир у спірному будинку та співвласники допоміжних приміщень у ньому, не давали згоду на їх відчуження.

З урахуванням зазначеного, позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року, визнати за ними право спільної сумісної власності на спірні приміщення, витребувати у їхню спільну сумісну власність вказані приміщення, усунути перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю, оскільки спірні приміщення не є нежитловими, а є допоміжними приміщеннями для обслуговування будинку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_17 задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу нежилих приміщень з АДРЕСА_1, який укладено 13 лютого 2008 року між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП ОСОБА_8 недійсним.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_17 право спільної сумісної власності на приміщення АДРЕСА_1.

Витребувано у спільну сумісну власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_17 вказані приміщення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року рішення районного суду в частині визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_17 права спільної сумісної власності на приміщення АДРЕСА_1, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 в особі представника - ОСОБА_16, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили, тому у частині відмови у позові судові рішення не переглядаються (ч. 2 ст. 35 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право позивачів як співвласників допоміжних приміщень у спірному будинку підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання за ними права спільної сумісної власності та витребування майна у особи, яка придбала це майно безвідплатно. При цьому судом зазначено, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП ОСОБА_8 на підставі п.1 ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, оскільки відділ приватизації комунального майна Подільського району м. Києва на момент укладення договору не був законним власником нежилих приміщень.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння на користь позивачів, зазначивши також, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням для забезпечення функціонування жилого будинку, тому право позивачів як власників квартир у цьому будинку і співвласників допоміжних приміщень порушені. Витребовуючи допоміжні приміщення на користь позивачів, апеляційний суд зазначив, що воно вибуло поза їх волею, а ОСОБА_9 набула їх безвідплатно.

Проте повністю з такими висновками судів не можна.

Судом установлено, що нежилі приміщення з АДРЕСА_1 належали на праві комунальної власності територіальній громаді Подільського району м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28 грудня 2007 року, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 227 від 12 липня 2007 року було затверджено перелік об'єктів комунальної власності Подільського району м. Києва, що підлягають приватизації (шляхом викупу орендарем) та внесення змін до попередніх рішень, до якого увійшли нежилі приміщення по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва від 11 квітня 2007 року № 2830/07 орендодавець КП «Оренда» передало орендарю ФОП ОСОБА_8 підвальне приміщення площею 130 кв. м по АДРЕСА_1 для розміщення складських та підсобних приміщень.

Згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 13 лютого 2008 року відділ приватизації комунального майна Подільського району м. Києва продав, а ФОП ОСОБА_8 купила нежилі приміщення з АДРЕСА_1 ( групи приміщень № 21) ( в літ. Б) загальною площею 106,20 кв. м, які знаходяться за вказаною адресою.

Відповідно до п. 1.2 договору купівлі-продажу відчужувані нежилі приміщення належали територіальній громаді Подільського району м. Києва на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28 грудня 2007 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 28 грудня 2007 року № 1685-В та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 січня 2008 року за реєстровим № 2728-п.

23 квітня 2008 року між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір дарування нежилих приміщень з АДРЕСА_1 (групи приміщень № 21) (в літ.Б), загальною площею 106,20 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Встановлено, що позивачі є власниками квартир АДРЕСА_1 у вказаному будинку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_12 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_8, Київська міська рада визнано незаконним та скасовано розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 квітня 2007 року № 514 «Про передачу в орендне користування нежилого приміщення по АДРЕСА_1» та визнано незаконним і скасовано п. 9 додатку 10 сесії п'ятого скликання Подільської районної в м. Києві ради «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності Подільської районної у м. Києві ради, які підлягають приватизації та внесення змін у попередні рішення» № 227 від 12 липня 2007 року.

Цим рішенням встановлено, що приміщення з АДРЕСА_1 (групи приміщень №21 в літ. Б) загальною площею 106,20 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1, є допоміжними відповідно до визначень нежитлового приміщення та підсобного приміщення багатоквартирного будинку, наданих у додатку Б «Терміни і визначення понять» ДБН В.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затвердженого наказом Держбуду України № 80 від 18 травня 2005 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року, визнано протиправним наказ Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації № 165-В від 28 грудня 2007 року, а також визнано недійсним свідоцтво про право комунальної власності, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації 28 грудня 2007 року на підставі наказу № 1685-В від 28 грудня 2007 року.

Крім того, судом установлено, що нежиле приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу, укладеного між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП ОСОБА_8, є допоміжним приміщенням і призначене для розміщення загальних будинкових комунікацій для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, преюдиційними судовими рішеннями доведено, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями.

Відповідно до норм Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, допоміжними є приміщення, що забезпечують належне функціонування житлового будинку і є неподільним майном, а також перебувають у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягають відчуженню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд у справі № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 1, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього, власник (власники) не приватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир; питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до Законів України, які визначають правовий режим власності.

Суди врахували наведене та вірно вважали, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та ФОП ОСОБА_8, підлягає визнанню недійсним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки відділ приватизації комунального майна Подільського району м. Києва на момент укладення договору не був законним власником нежилих приміщень, не мав права на відчуження допоміжних приміщень.

Однак не можна погодитись з висновком судів про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Згідно з нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення знаходяться у спільній частковій власності власників квартири чи квартиронаймачів у житловому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У ч. ч. 1,2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Судовим розглядом установлено, що позов пред'явлено лише деякими власниками квартир у житловому будинку № АДРЕСА_1.

При цьому встановлено, що допоміжні приміщення забезпечують функціонування житлового будинку як АДРЕСА_1.

Проте позивачі не зазначили інших співвласників квартир чи квартиронаймачів у цих будинках, а вказали у позові, що й їхні права порушуються (а.с. 4-9, т. 1), проте повноважень представляти їх інтереси вони не надали, а згідно ст. ст. 358, 368, 369 ЦК України співвласники володіють і користуються спільним майном лише за домовленістю між собою.

Отже, витребовуючи у спільну сумісну власність позивачів спірні приміщення, судами порушені права інших співвласників кватир та квартиронаймачів у житловому будинку, а Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (ст. 14) передбачено, що здійснення співвласниками своїх прав не може порушувати права інших власників.

Крім того, згідно з нормами цього Закону допоміжні приміщення перебувають у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку, а суд витребував їх у спільну сумісну власність.

Отже, законних підстав для позивачів для витребування майна у ОСОБА_9 немає, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Оскільки обставини справи судами встановлені повно і правильно, не потребують додаткового дослідження доказів, однак судові рішення в частині витребування майна з чужого незаконного володіння ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 341 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341 ЦПК України, колегія суддів колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, подану представником - ОСОБА_16, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

У решті рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик