АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4011/17 Головуючий 1 інст. - Бородіна Н.М.
Категорія: інші Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Харківської області про захист порушеного права, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Хряпинської Світлани Степанівни - представника Ради адвокатів Харківської області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року,

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Ради адвокатів Харківської області про захист порушеного права, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування вимог позивач вказала, що вона звернулась до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області за місцем проживання з заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту.

На підставі Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 08 червня 2016 року № 10 отримала Свідоцтво про складання кваліфікаційного іспиту. На час допуску до складання кваліфікаційного іспиту вона мала стаж роботи помічником адвоката ОСОБА_4 не менше одного року за останні два роки, а до заяви додала необхідні документи.

Однак Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року їй відмовлено у видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з посиланням на те, що вона не розуміється з питань організаційно-правової форми діяльності адвоката та взагалі не розуміє питань роботи адвоката, а також не володіє українською мовою.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 16 ЦК України, ОСОБА_1 просила визнати за нею право на отримання Свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю без проходження стажування; визнати незаконним та скасувати Рішення Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року та зобов'язати Раду адвокатів Харківської області видати їй Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідач в особі свого представника Хряпинської Світлани Степанівни позов не визнав, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; крім того, видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю передує складання присяги адвоката.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Рішення Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Раду адвокатів Харківської області зобов'язано видати ОСОБА_1 Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Хряпинська С.С. - представник Ради адвокатів Харківської області, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Зокрема зазначає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; крім того, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю може бути видане лише особі, яка склала присягу адвоката.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю за відсутності передбачених діючим законодавством підстав, а складання присяги є лише процедурою для отримання такого свідоцтва, що не оспорюється позивачем.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 звернулась до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області за місцем проживання з заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту.

На підставі Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 08 червня 2016 року № 10 позивач отримала Свідоцтво про складання кваліфікаційного іспиту.

Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з посиланням на те, що вона не розуміється з питань організаційно-правової форми діяльності адвоката та взагалі не розуміє питань роботи адвоката, а також не володіє українською мовою.

Вважаючи відмову у видачі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю незаконно, позивач звернулась у суд із відповідним позовом.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова особа чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Згідно з частиною другою статті 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органів в Україні діє адвокатура.

Статтею 2 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-У1 (з наступними змінами) «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-У1) визначено, що адвокатура - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Разом з тим, згідно з частиною п'ятою статті 50 Закону № 5076-У1 кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури наділена повноваженнями приймати рішення про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Це свідчить про те, що суспільний інтерес, а відтак і публічно-правовий характер правовідносин випливає з повноти реалізації функцій адвокатури із захисту прав невизначеного кола осіб.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-2750цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Спір у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, є публічно-правовим, оскільки стосується оскарження Рішення Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року щодо відмови у видачі ОСОБА_4 Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції на наявність судового рішення, яким встановлено, що даний спір в порядку адміністративного судочинства не розглядається, є помилковим.

Так, ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 122 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2017 року ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції посилався на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2873цс15.

В постанові від 17 лютого 2016 року, ухваленій у справі № 6-2873цс15 за позовом Особа_1 до Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів Київської області, третя особа - Рада адвокатів м. Києва, про визнання права, припинення дії, яка порушує право, визнання незаконним рішення, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та моральної шкоди за заявою Особа_1 про перегляд ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2015 року Верховний Суду України, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та передаючи справу на розгляд до суду першої інстанції, дійшов наступного висновку.

Статтею 2 Закону № 5076-У1 встановлено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

З метою забезпечення належного здійснення та дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в України діє адвокатське самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону № 5076-У1 адвокатське самоврядування ґрунтується на принципах виборності, гласності, обов'язковості для виконання адвокатами рішень органів адвокатського самоврядування, підзвітності, заборони втручання органів адвокатського самоврядування у професійну діяльність адвоката.

На рішення органу адвокатського самоврядування з питань організації і діяльності адвокатури, зокрема про розмежування юрисдикції кваліфікаційно-дисциплінарних комісій, в силу положень пункту 4 частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Однак, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач не набув статусу адвоката. При цьому Рішення Ради адвокатів Харківської області № 100/6/1 від 12 жовтня 2016 року щодо відмови у видачі ОСОБА_4 Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не є рішенням органу адвокатського самоврядування.

Тому постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2873цс15 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 4, 314 ч. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Хряпинської Світлани Степанівни - представника Ради адвокатів Харківської області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Харківської області про захист порушеного права, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

Л.А.Швецова