У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач 13 липня 2015 року, близько 22 год. 00 хв., керуючи мопедом «Хонда» без номерного знаку, рухаючись по вул. Жовтнева в с. Червона Слобода, Черкаського району, в напрямку м. Чигирин, скоїв на нього наїзд, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом.

Позивач зазначив, що за час перебування на лікуванні ним було витрачено 43 898 грн 53 коп. Крім вказаної матеріальної шкоди ОСОБА_4 вважає, що діями відповідача йому завдана також і моральна шкода, яку він оцінює в 744 120 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не надавалася допомога на лікування, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 43 898 грн 53 коп. матеріальної шкоди та 744 120 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 788 018 грн 53 коп.

Уточненою позовною заявою ОСОБА_4 зменшив суму позовних вимог та остаточно просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у сумі 40 221 грн 47 коп. та 744 120 грн моральної шкоди, а всього 784 341 грн 47 коп.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 221 грн 47 коп. матеріальної шкоди та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 90 221 грн 47 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року змінено, зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди з 40 221 грн 47 коп. до 15 тис. грн, та відшкодування моральної шкоди з 50 тис. грн до 5 тис. грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до того, а також інших доходів.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки а незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК).

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 є володільцем мотоцикла «Хонда» без номерного знаку.

13 липня 2015 року близько 22 год. 00 хв., рухаючись по вул. Жовтнева в с. Червона Слобода, Черкаського району, в напрямку м. Чигирин, він допустив наїзд на ОСОБА_4, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 2094 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 о 23.00 год. поступив у хірургічне відділення з сплутаною свідомістю. В повітрі був запах алкоголю. Встановлена гостра алкогольна інтоксикація.

Відповідно до епікризу № 4157 Черкаської центральної районної лікарні ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 13 липня по 30 липня 2015 року з відкритим переломом великогомілкової кістки зліва внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та розриву ключично-акромоніального зчленування.

Згідно з виписками з медичної карти № 8474, № 9704, № 3621 з 30 липня 2015 року по 25 серпня 2015 року, з 02 вересня 2015 року по 20 вересня 2015 року та з 28 березня 2016 року по 04 квітня 2016 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділені КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що під час дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано значних моральних страждань, його життєвий уклад був порушений. Через одержані травми він втратив працездатність і роботу, отримав ІІ групу інвалідності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, враховуючи всі обставини справи в сукупності, правильно виходив із того, що заподіянню ОСОБА_4 в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної та моральної шкоди, сприяла груба необережність самого потерпілого, та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру відшкодування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння, не навівши на підтвердження вказаної обставини жодного доказу є безпідставними, оскільки у своєму рішенні апеляційний суд посилався на висновок експерта № 2094 судово-медичної експертизи, яким підтверджено указані обставини.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко