АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6611/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Лужецька О.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5.07.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про визнання майна особистою приватною власністю

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Так, визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/100 часток квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на 91/100 часток квартири АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 433,47 грн. судового збору; в задоволені іншої частини заявлених позовних вимог первісного позову та зустрічних позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, в період з 15 вересня 2009 р. по 24 березня 2016 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

05 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2. (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.ГІ. за реєстрований номером 2456.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася, на те, що не дійшла з відповідачем згоди стосовно користування та розпорядження набутим ними під час шлюбу майном - квартирою АДРЕСА_1 що розмір аліментів, які вона одержує від ОСОБА_2 на утримання сина є недостатнім, тому, керуючись частиною третьою статті 70 СК України, просила виділити їй у власність 2/3 ідеальної частки спірної квартири, а відповідачу 1/3 частки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірна квартира не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки, вона була придбана за кошти його матері ОСОБА_7, отримані від продажу її власної квартири та його особисті кошти, набуті до шлюбу; також зазначав, що придбання спірної квартири було здійснено за 90000 дол.США, з яких 73000 доларів США надала йому мати, а залишок коштів в сумі 17000 доларів США були набуті ним до шлюбу та передані в позику ОСОБА_8, який повернув їх у зв'язку із придбанням квартири; що купівля спірної квартири та продаж квартири №52, належної його матері ОСОБА_7 по АДРЕСА_4 за ціною 73 000 дол. США було здійснено в один і той же день.

Крім того пояснив, що приймає активну участь у вихованні дитини, кожні вихідні забирає сина до себе, займається його вихованням та розвитком, купує одяг, іграшки, продукти харчування, оплачує навчання. Додатково додав, що вчасно сплачує аліменти, заборгованості не має, що з позовом щодо збільшення розміру аліментів позивачка не зверталась, що нею заперечувалося.

Доводи зустрічного позову підтверджуються матеріалами справи.

Так, 07 лютого 2013 р. між ОСОБА_4. (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. реєстровий № 647, згідно умов якого сторони зобов'язуються у строк до 07 квітня 2013 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 729000 грн. що еквівалентно 90000 доларів США за комерційним курсом станом на 07 лютого 2013 року.

В той же день між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_14, (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий № 648, згідно умов якого сторони зобов'язуються у строк до 07 квітня 2013 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 591300 грн., що еквівалентно 73000 доларів США за комерційним курсом станом на 07 лютого 2013 року.

05 квітня 2013 року ОСОБА_10 продала ОСОБА_11 належну їй на підставі свідоцтва про право власності від 10 липня 1996 р. квартиру АДРЕСА_3 що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., реєстровий № 2453; продаж вчинено за 591300 грн.. які покупець повністю виплатив продавцю до підписання цього договору.

В той же день ОСОБА_12 продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстрований номером 2456. Продаж здійснено за ціною 729000 грн., які покупець повністю виплатив продавцю до підписання цього договору ( а.с. 10-13, 52-57, 84 - 90).

Допитана судом першої інстанції як свідок ОСОБА_7 пояснила, що продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 а отримані від продажу гроші передала сину для придбання йому у власність квартири. Додатково додала, що на сьогодні проживає разом з сином, внука бачить кожен тиждень, оскільки, син забирає його на вихідні дні, купує йому речі, одяг, іграшки, водить на підготовчі заняття та оплачує їх.

Свідок ОСОБА_13 також підтвердив факт отримання у борг у 2009 р. гроші в сумі 20 000 дол.США, які повернув у грудні 2012 р., що підтверджується розпискою.

Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Суд правильно вважав, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна; що застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право па поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 3 ст.70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що кошти в сумі 591300 грн., що еквівалентно 73000 дол.США, надані ОСОБА_7 ОСОБА_2, належали йому особисто, оскільки, ОСОБА_7 надала ці кошти сину для його власних потреб, а не на потреби сім'ї, а різниця між вартістю спірної квартири (729000 грн., що еквівалентно 90000 дол. США) та вказаними особистими коштами позивача (591300 грн., що еквівалентно 73000 дол. США), що становить суму в розмірі 137700 грн., що еквівалентно 17000 дол.США є спільними сумісними коштами подружжя в рівних частках; що позивачем за зустрічним позовом не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 17000 дол.США є його особистими коштами.

Визначаючи ідеальні частки в майні подружжя з урахуванням вимог ст.ст.57, 60, 69, 70 СК України суд дійшов вірного висновку, щодо розміру часток у праві власності на спірну квартиру кожного з подружжя, а саме : ОСОБА_2 - 91/100 ч., а ОСОБА_1 - 9/100 ч.

Суд також правильно вважав, що вимога позивачки щодо збільшення розміру її частки задоволенню не підлягає, оскільки, нею не надано належних доказів відповідно до вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, щодо того, що суми аліментів, які вона отримує на дитину не достатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

До того ж з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів вона не зверталася; відповідач сплачує аліменти та належно виконує свої батьківські обов»язки.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позовів.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :