Номер провадження: 22-ц/785/3908/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2017 року,

встановила :

16.11.2016 року ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за реєстровим №1167, ОСОБА_8 належить квартира АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_8 у встановленому законом порядку. 22.03.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, відповідачем ОСОБА_4 зазначена квартира була продана відповідачу ОСОБА_5 Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. При укладенні договору купівлі-продажу квартири, продавець квартири, - відповідач ОСОБА_4, діяв на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 31.12.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Також ОСОБА_2 зазначала, що проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю в зазначеній квартирі без реєстрації шлюбу, разом із їхньою спільною донькою ОСОБА_3, а тому всі дії, пов'язані з відчуженням даної квартири, без врахування інтересів неповнолітньої дитини, грубо порушують права дитини, у зв'язку із чим просила визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 22.03.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, ч.ч.1, 4 ст.156, ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України, неповнолітня ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу мала право проживати та користуватися спірною квартирою нарівні зі своїм батьком ОСОБА_8, а тому у даному випадку мають застосовуватися норми права, згідно яких відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним, при цьому відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Позивач та її представник до суду повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки представнику. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано.

Колегія суддів, з огляду на розумний строк розгляду справи, процесуальну поведінку позивача, а саме неявку в судове засідання, вирішила розглядати справу у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_8 та їхньої спільною донькою однією сім'єю, в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року.

ОСОБА_8 зазначена квартира належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за реєстровим №1167, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за номером 3752424.

31.12.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6456, за яким ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 99200 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 01.07.2014 року.

31.12.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6457, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника ОСОБА_8 за зазначеним вище договором позики грошей, ОСОБА_8 передав в іпотеку ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Також 31.12.2013 року з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 31.12.2013 року, а також виплати пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6459.

22.03.2016 року у зв'язку із не належним виконанням ОСОБА_8 своїх зобов'язань за договором позики, а саме, у зв'язку із відмовою останнім повернути борг за договором позики, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив вказану квартиру та набув на неї право власності. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 589.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року, яке ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання недійсними іпотечного договору, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору купівлі-продажу, витребування з чужого незаконного володіння, встановлено юридичний факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з 19.12.1997 року по даний час. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зокрема цим рішенням суду відмовлено позивачу в задоволені позову в частині визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, визнання недійсними іпотечного договору, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору купівлі-продажу, витребування з чужого незаконного володіння, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів її участі у придбанні спільної квартири, в зв'язку з чим суд вважав доведеним, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_8 та належить йому особисто.

Мотивувальною частиною цього ж рішення встановлено що в грудні 2013 року позивач разом з донькою знялася з реєстрації квартири АДРЕСА_1.

Договір позики грошових коштів, іпотечний договір, предметом якого стала зазначена вище квартира, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, були укладені ОСОБА_8 31.12.2013 року.

Суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_8 мав право на розпорядження квартирою як своїм особистим майном, оскільки у вказаний час в зазначеній квартирі зареєстрований був лише він і лише він мав право розпоряджатися цим нерухомим майном, і жодних інтересів інших осіб ним при вчиненні таких дій порушено не було.

Щодо укладання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, суд дійшов висновку, що така угода була укладена сторонами з повним дотриманням вимог діючого законодавства та не порушила прав та законних інтересів інших осіб.

У зв'язку із викладеним, суд вважав, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири не порушує права та інтереси інших осіб є помилковим, оскільки такий висновок районного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-2940цс15 про визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, через відсутність дозволу органу опіки й піклування на його укладення. Зокрема Верховний Суд України вказав, що відповідно до ст.177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Суд першої інстанції не встановив порушення майнових прав дитини при укладенні оспорюваного правочину, а тому правомірно відмовив у позові.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева