У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2002 року до 14 травня 2009 року. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність рухоме майно, а саме: автомобіль марки Opel Combo, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивач просила виділити та визнати за ОСОБА_7 право власності на автомобіль марки Opel Combo, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль в сумі 16 тис. грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію за 1/2 частку вартості транспортного засобу Opel Combo, 1994 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, у розмірі 12 348, 63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 просить скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2002 року до 14 травня 2009 року (а.с. 16,18).

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність автомобіль Opel Combo, 1994 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2.

Відповідно до листа УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 30 травня 2014 року № 10/10126вх (а.с. 44) автомобіль Opel Combo, 1994 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 ОСОБА_7 30 вересня 2010 року знято з реєстрації, та станом на 29 травня 2014 року зареєстровано за ОСОБА_10

Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25 червня 2015 року № 8414/15-54 дійсна середньоринкова вартість транспортного засобу марки Opel Combo, 1994 року випуску, синього кольору станом на 30 вересня 2010 року складала 24 697,25 грн. Дійсна середньоринкова вартість транспортного засобу марки Opel Combo, 1994 року випуску, синього кольору на час проведення експертизи складає 40 422,91 грн (а.с. 85-89).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій дотримуючись вимог ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, встановили фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли правильних висновків про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості транспортного засобу в розмірі 12 348,63 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Opel Combo, 1994 року випуску, який відповідачем після розірвання шлюбу було відчужено без згоди позивача. Судом першої інстанції правомірно було визначено розмір компенсації вартості спірного автомобіля, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача, станом на день зняття автомобіля з реєстрації відповідно до висновку експерта.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова