Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Межівської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про визнання права на земельну ділянку (пай) та зобов'язання надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю), за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року та Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі

6,2 умовних кадастрових гектарів по КСП «Нива» на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області; зобов'язати Межівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та встановлення меж в натурі на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він працював на посаді тракториста в АТ «Нива» з 02 червня 1997 року по 26 квітня

2001 року. Однак, з невідомих причин його не було включено в списки членів АТ, які мають право на земельну частку (пай), про що він дізнався лише 15 січня 2016 року з листа відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області за № 31-416-99-44/0/2016, у зв'язку із чим вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від

06 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) у розмірі 6,2 умовних кадастрових гектарів по КСП «Нива» на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.

Зобов'язано Межівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області надати ОСОБА_4 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та встановлення меж в натурі на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

11 жовтня 2016 року рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від

01 листопада 2016 року в задоволенні заяви Заступника прокурора Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 01 листопада 2016 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач був членом КСП «Нива» станом на дату паювання земель - 23 грудня

1999 року, а тому мав право на отримання земельної частки (паю) під час паювання земель відповідно до указу Президента України № 720/95 від

08 серпня 1995 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що АВТ «Нива», правонаступником якого є КСП «Нива», набуло право колективної власності на землю з дати отримання державного акту на право колективної власності на землю ДП ЖМ № 002 від 30 листопада 1994 року, при цьому відсутні докази прийняття позивача до членів КСП «Нива» на час отримання цим підприємством вказаного державного акту.

Відмовляючи в задоволенні заяви Заступника прокурора Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для розподілу судових витрат, сплачених Заступником прокурора Дніпропетровської області при подачі апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював в АТ «Нива на посаді тракториста з 02 червня 1997 року по 26 квітня

2001 року.

Державний акт на право колективної власності на землю було видано аграрно-виробничому товариству «Нива» 30 листопада 1994 року серія НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2 указу Президента України № 720/95 від 08серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Враховуючи, що АВТ «Нива», правонаступником якого є КСП «Нива», набуло право колективної власності на землю у 1994 року, при цьому ОСОБА_4 не був членом зазначеного підприємства та не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективному власності на землю, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання за ним права власності на земельну частку (пай).

При цьому судом вірно враховано, що перебування позивача у трудових відносинах з АВТ «Нива» з 02 червня 1997 року по 26 квітня

2001 року не є доказом членства у сільськогосподарському підприємстві та не є підставою для виникнення у нього права власності на земельну частку (пай).

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, встановив фактичні обставини у справі, надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому доводи ОСОБА_4 про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті апеляційної скарги Заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції перевірив наявність повноважень у Заступника прокурора Дніпропетровської області на подачу апеляційної скарги у зв'язку з порушенням порядку набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнових інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо володіння та розпорядження землею, що відповідає положенням ст. 45 ЦПК України, ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру».

Безпідставними є також доводи касаційної скарги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області щодо незаконності відмови апеляційного суду в задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги Заступником прокурора Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому згідно ч. 1 цієї ж статті стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що прокуратура Дніпропетровської області не була стороною у справі, на користь якої ухвалено судове рішення, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для зміни розподілу судових витрат відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України на користь Заступника прокурора Дніпропетровської області та ухвалення у зв'язку із цим додаткового рішення у справі.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Першого заступника прокурора Дніпропетровської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Т.О. Писана