Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Ступак О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 лютого 2008 року між сторонами укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручилася перед відповідачем за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 29 лютого 2008 року. Позивач вказує, що договір поруки припинив свою дію у зв'язку із припиненням усіх зобов'язань боржника. Також 24 лютого 2015 року банк направив до поручителя вимогу про дострокове погашення заборгованості, а тому кредитний договір припинив свою дію 24 жовтня 2015 року, коли відповідач скористався можливістю дострокового стягнення всієї суми кредиту.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати припиненим договір поруки від 29 лютого 2008 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач належним чином була ознайомлена з усіма суттєвими умовами договору поруки, договір поруки не припинив своєї дії.

Вказані висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), укладено кредитний договір від 29 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 11,95 % річних у порядку, на умовах та в строки визначені договором.

29 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручилася перед відповідачем за виконання ОСОБА_4 умов вказаного вище кредитного договору.

25 лютого 2015 року банком направлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року в зв'язку з порушенням термінів сплати кредиту позичальником, які отримані останніми 03 березня 2015 року.

07 серпня 2015 року ПАТ «Універсал банк» звернулося із позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений строком повного погашення кредиту.

Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року № 6-368цс16, які відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Змінивши 25 лютого 2015 року строк виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 07 серпня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно застосував норму ч. 4 ст. 559 ЦК України та врахував, що на момент звернення банку з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором порука не припинилася.

Доводи касаційної скарги, що банк 16 грудня 2014 року направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яка отримана останнім 22 грудня 2014 року, і саме з цієї дати повинен обраховуватися шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до досудової вимоги від 16 грудня 2014 року банк вимагає сплатити заборгованість за кредитним договором станом на 15 грудня 2014 року у розмірі 2 679,90 доларів США, а не повернення кредиту у повному обсязі (а. с. 67).

Таким чином, надіславши вимогу від 16 грудня 2014 року, відповідач не змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому відсутні правові підстави вважати, що з дати отримання позичальником цієї вимоги почав обраховуватися шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, доводи касаційної скарги щодо неподання банком позову про стягнення заборгованості з боржника та поручителя саме 07 серпня 2015 року спростовуються матеріалами справи, зокрема копією такої позовної заяви та повідомленням про вручення цієї заяви Дарницькому районному суду м. Києва (а. с. 44-47).

Отже, відсутні праві підстави вважати, що порука ОСОБА_3 припинилася.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, а надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів та розрахунки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

А.О.Леванчук

О.В.Ступак

І.М.Фаловська