АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-ій інстанції - ВолошинВ.О.
№22-ц/796/4155/2017 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

при секретарі: Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду в якому просив:

відповідно до договорів позики від 31.07.2015 року, від 20.08.2015 року та від 20.08.2015 року стягнути з відповідача на користь позивача - 2936439,97 грн. основної суми заборгованості; достроково стягнути 1035619,45 грн. основної заборгованості за договорами позики від 20.08.2015 року; 45181,17 грн. - 3% річних з простроченої суми основної заборгованості за договорами позики від 31.07.2015 року, від 20.08.2015 року та від 20.08.2015 року; 511561,18 грн. процентів від суми позики за договорами позики від 31.07.2015 року, від 20.08.2015 року та від 20.08.2015 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено три договори позики від 31.07.2015 року, 20.08.2015 року та 20.08.2015 року.

На підтвердження укладення вказаних договорів відповідач надала три розписки.

Відповідно до розписки від 31.07.2015 року (далі розписка №1) відповідач отримала від позивача в борг до 21.08.2015 року грошові кошти в розмірі 80000 доларів США.

Згідно розписки від 20.08.2015 року (далі розписка №2) відповідач отримала від позивача в борг до 25.08.2015 року грошові кошти в розмірі 21500 доларів США.

Відповідно до розписки від 20.08.2015 року (далі розписка №3) відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 50000 доларів США з розстроченням повернення вказаної суми: до 01 вересня 2015 року - 3000 доларів США, а до 01 жовтня 2015 року 15 % від суми боргу, яка складає 7500 доларів США (3000 доларів США + 7500 доларів США = 10500 доларів США). Решта суми в розмірі 39500 доларів США (яка складає залишок від 50000 доларів США) строком повернення не була визначена.

Однак, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернула, про що свідчить наявність у позивача оригіналів розписок, що змусило його звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договорами позики від 31.07.2015 року та 20.08.2015 року на загальну суму 1331080,77 грн.; судовий збір у розмірі 6890 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилався на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне.

Зазначав, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та дійшов до неправильного висновку щодо правової природи розписки від 20.08.2015 року на суму 50000 доларів США та щодо часткового виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Вказував, що необґрунтованими є твердження суду про те, що стороною позивача не надано розрахунок, який би відповідав спірному періоду та не зазначено правильно розмір облікової ставки НБУ.

В судове засідання призначене на 20.07.2017 року сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Згідно з ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання перед позивачем по поверненню позичених грошових коштів в розмірі 50000 доларів США, а тому вважав , що з відповідача підлягає стягненню 1310910,70 грн. - заборгованості за борговим зобов'язанням (боргові розписки від 31.07.2015 року та від 20.08.2015 року); 16205,01 грн. (3 % річних від простроченої суми 1048728,56 грн. (40000 доларів США) за період з 22.08.2015 року по 25.02.2016 року та 3965,06 грн. (3 % річних від простроченої суми 262182,14 грн. (10000 доларів США) за період часу з 26.08.2015 року по 25.02.2016 року, оскільки підстав для стягнення грошових коштів по розписці №3 немає, так як вона не містить ознак щодо виникнення у ОСОБА_3 зобов'язання по повернення грошових коштів ОСОБА_2 Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів у сумі 511561,18 грн. нарахованих на рівні облікової ставки НБУ суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості оскільки позивачем не надано розрахунок, який би відповідав спірному періоду та не зазначено правильно розмір облікової ставки НБУ.

Проте колегія суддів не погоджується з повній мірі з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК Українивизначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики, та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи 31.07.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на підтвердження якого відповідачем складено розписку в якій зазначено, що остання взяла в борг у ОСОБА_2 80000 доларів США та зобов'язується їх повернути в строк до 21.08.2015 року.

20.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на підтвердження якого відповідач надала позивачу розписку, відповідно до якої ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_2 80000 доларів США та зобов'язується їх повернути в строк до 21.08.2015 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що відповідач отримала в позику 101500 доларів США, що підтвекржується розпискою №1 (а.с. 14) та розпискою №2 (а.с.15), проте у визначений сторонами строк грошові кошти не повернула.

А тому колегія суддів вважає, що оскільки відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання, то з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики (розписки № 1 та № 2) в розмірі 101500 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.02.2016 року 2661148,72 грн.

Щодо доводів позивача про стягнення відсотків за вищевказаними договорами (розписки № 1 та №2) колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається із офіційного сайту Національного Банку України розмір облікової ставки НБУ був визначений:

з 04.03.2015 - 30%; з 28.08.2015 - 27%; з 25.09.2015 - 22%; з 30.10.2015 - 22%; з 29.01.2016 - 22%.

Розрахунок відсотків на рівні облікової ставки НБУ проводиться з такою формулою :

сума позики *дні користування *ставка НБУ /365=відсотки.

80000 доларів США * 28 дні (з 31.07.2015 року по 27.08.2015року) *30% =48270,25 грн. +

80000 доларів США * 28 дні (з 28.08.2015 року по 24.09.2015року) *27% =43443,22 грн. +

80000 доларів США * 154 дні (з 25.09.2015 року по 25.02.2016 року) *22% =194689,99 грн., а загалом 286403,46 грн.

Отже з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами за договором позики від 31.07.2015 року (розписка №1) починаючи з 31.07.2015 року по 25.02.2016 року у сумі 286403,46 грн.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування грошовими коштами за договором позики від 20.08.2015 року (розписка №2) починаючи з 20.08.2015 року по 25.02.2016 року у сумі 67704,77 грн.

21500 доларів США * 8 днів (з 20.08.2015 року по 27.08.2015року) *30% =3706,47 грн. +

21500 доларів США * 28 дні (з 28.08.2015 року по 24.09.2015року) *27% =11675,37 грн. +

21500 доларів США * 154 дні (з 25.09.2015 року по 25.02.2016 року) *22% =52322,94 грн. , а загалом 67704,77 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами підлягають задоволенню у сумі 354108,23 грн. (286403,46 грн. + 67704 ,77 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобов'язання необхідно зазначити таке.

Так, частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за договором від 31.07.2015 року (розписка №1) відповідач мала повернути борг до 21.08.2015 року, а тому за період з 21.08.2015 року по 25.02.2016 року з відповідача підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 32582,42 грн. (2097457,12 грн. боргу, що еквівалентно 80000 доларів США на час здійснення позивачем розрахунку *189 днів прострочення *3%/365).

Щодо договору від 20.08.2015 року (розписка № 2) відповідач мала повернути борг до 25.08.2015 року, а тому за час прострочення грошового зобов'язання з 24.08.2015 року по 25.02.2016 року з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 8571,20 грн. (563691,60 грн. сума боргу, що еквівалентно 21500 доларів США на час проведення позивачем розрахунку *185 днів *3%/365).

А всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договорами позики (розписки №1 та № 2) 3 % річних у загальній сумі 41153, 62 грн.

Разом з тим колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про те, що 20.08.2015 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у позивача в борг 50000 доларів США з огляду на таке.

Так, на підтвердження укладення вищевказаного договору позивачем було надано документ від 20.08.2015 року (розписка №3 а.с.16), в якому зазначено, що борг ОСОБА_4 на 20 серпня: 50000 доларів. До 01 вересня ОСОБА_4 виплачує 3000 доларів, з 01 вересня ОСОБА_4 сплачує 15% від суми боргу, що означає виплату до 01 вересня 7500 доларів. 01 жовтня вони домовляємось про умови подальшої співпраці.

Як зазначав позивач вказана розписка була складена ним та відповідач її підписала.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабоприпинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договірпозикиє одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, якийвидається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крімтого, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Такимчином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Отже досліджуючи розписку від 20.08.2015 року (розписку № 3 а.с.16) на яку посилається позивач, як на підставу отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 50000 дол. США необхідно зазначити, що вона не містить обов'язкових реквізитів, зокрема, про отримання саме відповідачем грошових коштів від позивача, не містить зобов'язання про повернення всієї суми боргу та дати її повернення, та в ній не конкретизовано в якому році підлягають поверненню кошти.

Тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати, що розписка №3 свідчить про те, що між сторонами укладався договір позики на суму 50000 доларів США.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за розпискою №3 (а.с.16) не підлягають задоволенню і відтак не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення відсотків за користування вказаними грошовими коштами та 3 % річних.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 31.08.2015 року та від 20.08.2015 року (розписки № 1 та № 2) в розмірі 2661148,72 грн.; проценти за користування грошовими коштами у сумі 354108,32 грн.; 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 41153, 62 грн., а всього 3056410,57 грн.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 9765,13 грн. (5115,07 грн. судовий збір за подання позовної заяви + 4650,06 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги) пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року скасувати та ухвалите нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 31 липня 2015 року в сумі 2097457 грн. 12 коп., 3% річних в розмірі 32582 грн. 42 коп., проценти за користування грошовими коштами в сумі 286403 грн. 56 коп. та заборгованість за договором позики від 20 серпня 2015 року в розмірі 563691 грн. 60 коп., 3% річних в сумі 8571 грн. 20 коп., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 67704 грн. 77 коп., а всього 3056410 грн. 57 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 9765 грн. 13 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: