УХВАЛА

іменем україни

5 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 липня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 24 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,20 % річних на термін до 14 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якої є земельна ділянка загальною площею 0,0951 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку.

Зазначив, що ОСОБА_6 без згоди як нового, так і попереднього кредитора було відчужене зазначене іпотечне майно шляхом поділу земельної ділянки на три земельні ділянки, які подаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договорів дарування.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь

ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого останньому переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору станом на 28 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 27 973 долари США, що еквівалентно 596 122 грн 32 коп. та 13 823 грн

73 коп. комісії.

На підставі викладеного позивач просив суд у рахунок виконання основного зобов'язання зі сплати заборгованості в сумі 610 141 грн 86 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18 липня

2008 року шляхом передачі зазначеного предмета іпотеки у власність банку та визнання на ним права власності на нього.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5, у розмірі 27 973 долари США, що еквівалентно 596 122 грн 32 коп. та 13 823 грн

73 коп. комісії, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 57 110 грн 80 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 80 420 грн 32 коп.; заборгованість по строковому кредиту - 458 591 грн 20 коп.; заборгованість за комісіями - 13 823 грн 73 коп., з яких: пеня - 7 923 грн 82 коп., прострочена комісія - 5 899 грн 01 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк», за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, а саме:

- на земельну ділянку загальною площею 0,0354 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що була відчужена ОСОБА_6 ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30 грудня 2010 року;

- на земельну ділянку загальною площею 0,0151 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що була відчужена ОСОБА_6 ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30 грудня 2010 року;

- на земельну ділянку загальною площею 0,0354 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, що була відчужена ОСОБА_6 ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30 грудня 2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, щоборжник та майновий поручитель не виконували взяті на себе зобов'язання, на вимоги банку не реагували та допустили заборгованість. Відповідачі, до яких предмет іпотеки перейшов на підставі договору дарування, набули статусу іпотекодавців і той факт, що земельна ділянка, яка була предметом іпотеки, розділена на три частини за різними кадастровими номерами не припиняє права іпотеки на них. Також суд першої інстанції виходив із того, що стягнення на предмет іпотеки слід звернути шляхом передачі предмета іпотеки у власність банку, що передбачено умовами договору іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем є позасудовим способом захисту права. Крім того, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателя права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

З такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 24 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,20 % річних на термін до

14 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якої є земельна ділянка загальною площею 0,0951 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого останньому переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Також судами встановлено, що ОСОБА_6 без згоди іпотекодержателя, у порушення п. 3.1.3 договору іпотеки та положень

ст. 12 Закону України «Про іпотеку» відчужив предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,0951 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області іншим особам, розділивши її на три частини площею 0,0354 га, 0,0151 га та 0,0446 га. Зокрема, земельну ділянку площею 0,0354 га на підставі договору дарування від 30 грудня 2010 року подаровано ОСОБА_3, земельні ділянки площею 0,0151 га та площею 0,0466 га на підставі договору дарування від 10 січня 2011 року відчужено ОСОБА_4

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі права й несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Апеляційний суд вірно виходив із того, що спірні земельні ділянки не є новоствореним об'єктом нерухомого майна, оскілки створені з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, а тому є іпотечним майном. Таким чином, іпотека є дійсною для набувачів спірних земельних ділянок за договорами дарування, якими є відповідачі, отже, вони несуть усі обов'язки іпотекодавця за договором іпотеки.

Також судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 210 року розірвано кредитний договір

від 18 липня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 973 долари США та 13 823 грн, стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 27 973 долари США та 13 823 грн 73 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0951 га у

с. Зміїнець Луцького району Волинської області.

Вказане рішення суду не виконане, заборгованість не погашена.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (чч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У п. 4.4.1. договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до останнього права власності на предмет іпотеки.

Так, застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог

ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернули уваги на те, що законодавством не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання за рішенням суду, якщо позичальник порушував умови договору.

Отже, суди фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили, не перевірили, чи наявні підстави для задоволення вимог іпотекодержателя, чи звертався банк до реєстратора права власності, чи є цей спосіб судового захисту ефективним, який відновлює порушені права кредитора.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх часткового скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик