АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/6965/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Остапчук Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Поливач Л.Д.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ткаченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», поданою представником Ткаченко ОльгоюВасилівною, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати припиненою поруку за договором поруки №346-002/07Р від 12 лютого 2007 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за №531, що укладений між нею та ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК».

Вимоги обґрунтовує тим, що 12 лютого 2007 року між ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №346-002/07Р, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 66500 доларів США на строк до 12 лютого 2027 року, за користування якими остання зобов»язалась сплачувати проценти на рівні 12% річних.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань 12 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №346-002/07Р, який посвідчено нотаріально.

Як на підстави припинення поруки посилається на те, що без її згоди 11 травня 2007 року відсоткова ставка за кредитом підвищена до 13%, з 15 лютого 2008 року до 15%, відтак вважає, що порука припинилася на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Також посилається на те, що порука припинилася і на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Так, вказує, що згідно із п.4.1 договору поруки він набирає чинності з моменту підписання та нотаріального посвідчення та діє до 12 лютого 2030 року. Зазначає, що законодавство не містить терміну «строк договору поруки», проте вживання такого терміну не означає строку дії поруки, а відтак вона визначається за правилами ч.4 ст.559 ЦК України щодо надання кредитору шести місяців на звернення до суду з вимогою до поручителя.

Зазначає, що у справі про стягнення заборгованості банком у розрахунку заборгованості вказано, що позичальник допустив прострочення 11 лютого 2009 року, відтак 10 березня 2009 року строк виконання за кредитом настав і банк мав право пред»явити вимогу до поручителя до 10 вересня 2009 року включно, проте цього не зробив.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано поруку, що виникла з договору поруки №346-002/07Р від 12 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» припиненою з 28 лютого 2009 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині правового обґрунтування висновків суду про задоволення позовних вимог, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення, шляхом застосування частини 1 ст.559 ЦК України разом із частиною 4 ст.559 ЦК України.

В апеляційній скарзі посилається на помилкове не застосування судом визначених ч.1 ст.559 ЦК України підстав припинення поруки. Вказує, що договір поруки не містить умови, що збільшення зобов»язання може відбуватись без отримання згоди поручителя.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на неповне з»ясування обставин справи, зокрема вказує, що суд не дослідив повний зміст п.4.4 кредитного договору, що призвело до неправильного сприйняття його умов. Момент дострокового виконання зобов»язання пов»язується із рішенням банку, а не лише фактом прострочення зобов»язання. Вказує, що рішення про дострокове виконання зобов»язанння банком не приймалось.

В судовому засіданні представники сторін підтримали подані ними апеляційні скарги.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_4, - підлягає відхиленню, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», подана представником Ткаченко О.В., - підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 12 лютого 2007 року між ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №346-002/07Р, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 66500 доларів США на строк до 12 лютого 2027 року, за користування якими остання зобов»язалась сплачувати проценти на рівні 12% річних.

Пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено збільшення процентної ставки на 1% річних за кожен випадок порушення позичальником своїх зобов»язань.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань 12 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №346-002/07Р, який посвідчено нотаріально.

Згідно п.1.1 Договору поруки поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором зобов»язується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов»язань ОСОБА_5 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Пунктом 1.3 Договору поруки визначено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобов»язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку.

Пунктом 4.1 Договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 12 лютого 2030 року.

11 травня 2007 року банком здійснено одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором з 12% річних до 13% річних, з 15 лютого 2008 року 15% річних.

Згідно п.4.4 Кредитного договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України та виходив з того, що строк дії договору не означає строку дії поруки. У відповідності до наданого банком розрахунку прострочення, судом установлено, що позичальник допустив прострочення з погашення заборгованості за кредитом 28 лютого 2009 року, відтак з 10 березня 2009 року почав перебіг визначений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк на пред'явлення банком вимог до поручителя. 02 лютого 2016 року банк звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто поза межами шестимісячного строку.

При цьому суд відхилив доводи про припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, зазначивши, що на збільшення відсоткової ставки за кредитом є згода поручителя, яка викладена в умовах договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Пунктом 1.2 договору поруки визначено, що поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом зобов»язань, яке забезпечено порукою за цим договором, та не має претензій до умов кредитного договору, що є невід»ємною частиною даного договору.

Пункти 1.1 та 1.3 договору поруки містять умови, відповідно до яких поручитель надав свою згоду на визначені кредитним договором випадки збільшення розміру зобов»язання.

Ці умови договору не містять невизначеності їх змісту та надають поручителю повну видимість підстав та обсягів збільшення відсоткової ставки.

З наведеного убачається, що поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на іншому рівні у передбачених договором випадках, відтак таке встановлення процентної ставки не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із ч.1 ст.559 ЦК України.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про помилковість висновків суду першої інстанції відхиляються колегією суддів, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору.

Перевіряючи висновки суду в частині доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, законодавством встановлено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення); протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення); протягом одного року з дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на припинення поруки, оскільки відповідач не пред»явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання, який обраховується з дати прострочення боржником сплати чергового платежу (тобто, на підставу, що визначено другим реченням частини 4 ст.559 ЦК України). З таких же міркувань виходив суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги.

Разом з тим, судом не враховано, що застосування положень другого речення частини 4 ст.559 ЦК України допускається у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється.

Відповідно до п.4.1 Договору поруки від 12 лютого 2007 року, укладеного між сторонами, встановлено строк дії договору поруки до 12 лютого 2030 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки, неправильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», подану представником Ткаченко Ольгою Василівною, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Л.Д. Поливач