Номер провадження: 22-ц/785/5294/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах фермерського господарства «Дінекс-Агро» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року фермерське господарство «ОСОБА_2А.» (далі- ФГ«ОСОБА_2А.») звернулось до суду із позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 01 вересня 2014 року, який укладено між ОСОБА_3 і фермерським господарством «Дінекс-Агро» (далі-ФГ«Дінекс-Агро») та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Дінекс-Агро», яке виникло на підставі вказаного договору оренди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 січня 2011 року між ФГ « ОСОБА_2А.» і ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого власник земельної ділянки ОСОБА_3 передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,6423га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років.

З 2011року фермерське господарство використовувало земельну ділянку відповідно до умов договору оренди, який сторони не розривали.

Позивачу стало відомо, що 01 вересня 2014 року між ФГ «Дінекс-Агро» і ОСОБА_3 укладено договір оренди спірної земельної ділянки, а реєстраційною службою зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі зазначеного договору.

Посилаючись на те, що:

- обовязкова державна реєстрація договорів оренди передбачалась законодавством

до 01 січня 2013 року,

-з 01 січня 2013 року договір оренди від 04 січня 2011 року набув чинності та є укладеним незалежно від проведення державної реєстрації,

-договір оренди від 01 вересня 2014 року порушує права позивача на користування спірною земельною ділянкою і є недійсним в силу недодержанням в момент його вчинення вимог ст. 203 ЦК України,

ФГ«ОСОБА_2А.» просило позов задовольнити (а.с.1а-6).

Представник ФГ«Дінекс-Агро» позов не визнав за його безпідставністю.

Інший відповідач ОСОБА_3 свого ставлення до позову не висловила.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 27 березня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди від 01 вересня 2014 року,укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 2,64 гектарів.

Скасовано державну реєстрацію права оренди від 01 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 2,64 гектарів (а.с.82,85).

В апеляційній скарзі представникФГ «Дінекс-Агро» просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Неправильність рішення суду обґрунтовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права (а.с.90-105).

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Згідно змісту позовних вимог ФГ«ОСОБА_2А.» просило визнати недійсним договір оренди землі від 01 вересня 2014 роки зазначаючи, що він є недійсним в силу недодержанням сторонами в момент його вчинення вимог ст. 203 ЦК України, порушенням прав позивача, який користувався спірною земельною ділянкою з 2011 року, та скасувати державну реєстрацію права оренди, що виникло на підставі вказаного договору.

Між сторонами виникли правовідносини з правочину про оренду землі, які регулюються нормами ЦК України, ЗК України,Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон).

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній в період з січня 2011 року по січень 2013 року (ст. 18, 20 виключено на підставі Закону N 1878-17 від 11.02.2010 і діяли по 01.01.2013 року відповідно змін, які внесені Законом N 4152-VI (41523-17) від 09.12.2011) договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації.

З 01 січня 2013 року, відповідно до ст. 6 ч. 5 Закону України «Про оренду землі», державній реєстрації підлягало право оренди землі (Закон N 4152-VI (4152-17 від 09.12.2011).

Встановлено, що ОСОБА_3 з 19 вересня 2002 року є власником земельної ділянки площею 2,64 га за кадастровим номером :01:001:0466, яка розташована на території Новопокрівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.12-14).

04 січня 2011 року між ФГ «ОСОБА_2А.» і ОСОБА_3укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого остання передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років і в цей же день передала її позивачу за актом приймання-передачі (а.с.7-9,10).

01 вересня 2014 року між ФГ«Дінекс-Агро» і ОСОБА_3 укладено договір оренди спірної земельної ділянки, а реєстраційною службою зареєстровано право оренди земельної ділянки за ФГ«Дінекс-Агро» на підставі договору від 01 вересня 2014 року (а.с.15-16,17,32).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ст ст.2,3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, обов'язковій державній реєстрації підлягали речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, зокрема, право оренди земельної ділянки (ст.4 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із положеннями ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації (правовий висновок Верховного Суду України від 13.06.2016 року у справі №6-643цс16).

Згідно п. 3.1 договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року, договір укладено на 10 років, починаючи з часу його державної реєстрації. Крім того, відповідно до п.6.1 договору, земельна ділянка повинна була передаватись в оренду за актом приймання-передачі, який мав оформлятись не пізніше семи днів з моменту державної реєстрації даного договору (а.с. 7).

Договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, в період з січня 2011 року по вересень 2014 року не проходив державну реєстрацію.

В період з січня 2013 року по вересень 2014 року право оренди спірної земельної ділянки, у встановленому законом порядку, за ФГ «ОСОБА_2А.» не реєструвалось.

Недодержання сторонами договору від 04 січня 2011 року вимог закону про державну реєстрацію договору оренди в період з січня 2011 року по січень 2013 року, а в період з січня 2013 року по вересень 2014 року державної реєстрації права оренди земельної ділянки дає підстави вважати такий договір неукладеним, оскільки державна реєстрація такого правочину передбачена законом (ч.1ст. 210 ЦК України, ст. ст. 125,126 ЗК України).

Так, не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації (ч.1 ст.210, ч.3ст.640 ЦК України).

Таким чином, укладаючи 01 вересня 2014 року договір оренди земельної ділянки, сторони цього договору, незважаючи на наявність договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, однак за відсутності факту державної реєстрації договору оренди, а в подальшому права оренди земельної ділянки, виходили з того, що у ФГ «ОСОБА_2А.» станом на 01 вересня 2014 року відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у ОСОБА_3 відповідні обовязки за договором від 04 січня 2011 року, оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обовязків, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення договору оренди від 04 січня 2011 року, через відсутність його державної реєстрації (відсутність реєстрації права оренди).

Будь-які домовленості між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3 щодо користування спірною земельною ділянкою, що передували правочину від 01 вересня 2014 року, у даному випадку, не є підставою для висновку про порушення прав ФГ «ОСОБА_2А.» на користування спірною земельною ділянкою з 01 вересня 2014 року і у подальшому, а також для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 вересня 2014 року.

ФГ «ОСОБА_2А.», заявляючи вимоги про визнання недійсним договору з підстав ст. 215 ЦК України, зазначав, що ФГ«Дінекс-Агро» і ОСОБА_3 порушили права та охоронювані законом інтереси ФГ «ОСОБА_2А.» на користування спірною земельною ділянкою.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України і іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Колегія суддів дійшла висновку, що незгода ФГ «ОСОБА_2А.» з укладенням 01 вересня 2014 року договору між ФГ «Дінекс-Агро» і ОСОБА_3, зважаючи на те, що договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року в період з січня 2011 року по вересень 2014 року не пройшов обовязкову державну реєстрацію, також за цим договором не була здійснена державна реєстрація права оренди землі, у даному випадку, не є підставою для визнання договору від 01 вересня 2014 року недійсним з підстав ст. 203 ч.1 ЦК України, а тому апеляційний суд відмовляє ФГ «ОСОБА_2А.» у позові про визнання цього правочину недійсним за необґрунтованістю вимог.

Оскільки інша позовна вимога про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яка здійснена на підставі договору оренди від від 01 вересня 2014 року, укладеного між ФГ«Дінекс-Агро» і ОСОБА_3, є похідною від вимоги про визнання зазначеного договору оренди недійсним, у задоволенні позову у вказаній частині апеляційний суд також відмовляє.

При цьому колегія суддів зазначає, що державна реєстрація речового права оренди земельної ділянки здійснена 25 вересня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.32).

Зважаючи на те, що у суді заявлені вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а державний реєстратор, який здійснив державну реєстрацію, як сторона, до участі у справі судом першої інстанції не залучався, висновок суду про задоволення позову в зазначеній частині підлягає скасуванню й з цієї підстави.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові ФГ «ОСОБА_2А.» в повному обсязі.

Відповідно ч.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За подачу апеляційної скарги ФГ«Дінекс-Агро» сплатило 2899,60 грн., які підлягають стягненню на його користь з позивача (а.с.89).

Керуючись ст.ст.303,304,п.2ч.1ст.307,п.п.3,4ст.309,ст.ст.313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах фермерського господарства «Дінекс-Агро» задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року скасувати.

Відмовити фермерському господарству «ОСОБА_2А.» у позові до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди.

Стягнути з фермерського господарства «ОСОБА_2А.» (68650,Одеська обл., Ізмаїльський район, с.Кирнички, вул.Калініна,177; ) на користь фермерського господарства «Дінекс-Агро» (68654,Одеська обл., Ізмаїльський район, с.Першотравневе, вул.Суворова,1А; ) судові витрати в розмірі 2899,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6