Справа № 175/4422/16-ц
Провадження № 2/175/1816/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Підгородненської міської ради та ОСОБА_5, третя особа - Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1Е звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали пред'явлені вимоги у повному обсязі та просили встановити факт належності ОСОБА_6 Ереніану Дмитровичу заповіту, складеного 09.04.1975 року на його користь ОСОБА_7, посвідченого нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Старостіною Н.І., зареєстрованого за реєстровим №669, вигодонабувачем в якому зазначений ОСОБА_10, а заповідачем ОСОБА_6

Також просили встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 з її чоловіком ОСОБА_6 Ереніаном Дмитровичем, на час відкриття спадщини - 22.07.2006 року, та визнати право власності на 67/100 частини домоволодіння АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти пред'явленого позову, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому просила суд залишити вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник відповідача Підгородненської міської ради у судове засідання надав письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 22.07.2006 року помер батько позивачки ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про смерть (виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 26.07.2006 року серія 1-КИ №100977.

Як заявляє позивач у своєму позові, за декілька місяців до своєї смерті її батько остаточно переїхав проживати до АДРЕСА_5, в якій проживала та була зареєстрована матір позивачки ОСОБА_11, тому остання вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка.

На підтвердження вищевказаних обставин ОСОБА_1 поилається на те, що 22.07.2006 року у квартирі АДРЕСА_1, в якій була зареєстрована та проживала її матір, сталася пожежа, внаслідок якої отримав травми та через декілька годин помер її чоловік, батько позивачки - ОСОБА_12, що підтверджується Актом про пожежу від 22.07.2006 року, довідкою відділу реєстрації смертей в місті Дніпропетровську від 26.07.2006 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 316/л від 25.07.2006 року.

Разом з тим, позивачка посилається на положення ч.3 ст. 1268 ЦК України, якими передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, та вказує на те, що у її матері не було необхідності звертатись протягом шести місяців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після свого чоловіка, адже вона спадщину уже прийняла.

Після чого, ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла мати позивачки, ОСОБА_11 та, на підставі вищевказаних обставин, їй на день смерті фактично належало право на 67/100 частин вищезазначеного домоволодіння, які вона успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_17, який їх успадкував від своєї матері, ОСОБА_7.

Проте з такими твердженнями позивачки ОСОБА_1 суд не може погодитися з наступних підстав.

Зокрема, як свідчить практика судів з розгляду справ про спадкування, для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо, та необхідно щоб таке проживання було постійним.

Разом з тим, перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно даної норми визначені вимоги, які можуть бути доказом постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем. Таким чином, жоден з доказів, навіть довідка житлово-експлуатаційної організації, правління ЖБК, органу місцевого самоврядування не може бути абсолютним свідченням того, що спадкоємець проживав разом із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за відомостями, що містяться в Довідці №6322, виданій позивачу TOB «ЛЖЕП» від 08.11.2016 року, станом на 22.07.2006 року в квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані, виключно: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, і будь-яких відомостей про постійне проживання в зазначеній квартирі ОСОБА_17, значений документ, на який посилається позивачка як на доказ, не містить.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, спростування тверджень позивачки щодо обґрунтованості її вимог щодо становлення факту постійного проживання ОСОБА_11 з її чоловіком, ОСОБА_18, на час відкриття спадщини - 22.07.2006 року, та визнанням права власності на 67/100 частини домоволодіння АДРЕСА_6, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 pоку, є факти наявні в матеріалах цивільної справи №2-3021/2009, по якій рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року встановлено, що відсутність підтвердження звернення інших, окрім ОСОБА_11, спадкоємців першої черги із заявами до нотаріальних установ про відмову від спадщини або відповідні заяви цих осіб про відсутність спору з приводу прийняття спадщини їх матір'ю ОСОБА_11, як це передбачено статтями 1273, 1274, 1275 ЦК України та визначено нотаріально практикою.

Також, апеляційний суд у своєму рішенні від 09.08.2016 року зазначив про те, що відповідно до п.1,5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, але ні одна з цих вимог позивачем до суду, в рамках справи за позовом ОСОБА_15 не була заявлена.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Отже позивачка ОСОБА_1 мала довести суду, що її батько та мати постійно проживала разом на час смерті батька, однак нею надано докази лише про смерть батька в квартирі матері під час пожежі.

Крім того, відповідно до копії Лікарського свідоцтва про смерть №316/л від 25.07.2006 року, даного 2-ю міською лікарнею, ОСОБА_19 постійно проживав за адресою АДРЕСА_7, тобто відомості з Акту про пожежу від 22.07.2006 року про отримання ОСОБА_12, 65 років, травм під час пожежі в квартирі АДРЕСА_3, не свідчать про те, що останній постійно проживав в даній квартирі разом із спадкоємицею - своєю дружиною ОСОБА_11.

отже, приймаючи до уваги вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено та належними доказами не обґрунтовані підстави щодо можливості задоволенні її позовних вимог.

Так, статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Статтею 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими вона пов'язує можливість встановлення факту належності заповіту, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування за законом, тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Керуючись КУ, ст. ст. 16, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 212, 214 ЦПК України, ЗУ, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Підгородненської міської ради та ОСОБА_5, третя особа - Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок позивачки ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров