Справа № 188/195/16-ц
Провадження № 2/188/337/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Брагін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» (далі відповідач) про захист прав споживачів та стягнення коштів, в якому просить в порядку захисту прав споживача стягнути з TOB «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь сплачені за договором фінансового лізингу № 002786 від 11.12.2015 року кошти в сумі 41000 грн., 410 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів та неустойку у розмірі 7380 грн., а всього - 48790 грн. у зв'язку із розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. 24.03.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача кошти та неустойку за договором фінансового лізингу № 002786 від 11.12.2015 року кошти в сумі 66420 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 11.12.2015 року між ним та відповідачем було підписано договір № 002786 фінансового лізингу з додатками. Позивач вказує, що він щоб встигнути оформити документи за один день, повинен був діяти швидко, так йому пояснила менеджер, зняла копії паспорта та ідентифікаційного коду, надала платіжну квитанцію на оплату 20% автомобіля та направила до банку, а сама сказала, що тим часом буде заповнювати договір. Перед здійсненням оплати із документів, що підлягали до підпису, мені надали заявку на автомобіль, де було зазначено тип авто, комплектація, а також комплект гуми (4-колеса) у подарунок. Діючи за інструкцією менеджера, позивач сплатив у Павлоградському відділенні «Платинум Банк» 41000 грн., повернувся до офісу, надав копію квитанції менеджеру та отримав від неї для підпису пакет документів. На питання позивача, звідки буде доставлено автомобіль та про можливість прискорити доставку, так як погода була сприятлива, менеджер йому відповіла, що можливо авто буде у Харкові вже через 3 дні. Після підписання документів йому сказали чекати дзвінка від автоцентру протягом трьох-семи днів.

Позивачу так ніхто і не передзвонив. Зателефонувавши за київським телефоном, вказаним у договорі, отримав відповідь, що ніхто йому автомобіль доставляти не збирається, доки він не сплатить його повну суму. Проконсультувавшись із юристами та керуючись ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», 25 грудня 2015 року позивач направив на зазначену у договорі адресу TOB «Лізингова компанія «Ваш Авто» заяву про розірвання договору з вимогою про повернення сплачених коштів у зв'язку із розірванням договору. Проте станом на дату подання позовної заяви відповідач ніяких дій щодо повернення сплачених позивачем на його користь коштів не вчинив та взагалі не надав ніякої відповіді на його повідомлення про розірвання договору та вимогу про повернення коштів. Ну думку позивача такі дії відповідача є протиправними, так як обмежують його права споживача, гарантовані законом, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.49.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач звернувся до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Судом встановлено, що 11.12.2015 року позивачем та представником за довіреністю відповідача підписано договір № 002786 фінансового лізингу (а.с.4-15), додаток №1 (а.с.16) і Додаток №2 (а.с.17) до даного договору. Згідно з їх умовами предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки Renault Daster.

В той же день 11.12.2015 року на підставі наданого представником відповідача рахунку №4 на суму 41000 гривень, призначення платежу: адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 002786 (а.с.18) позивачем здійснено платіж шляхом перерахування грошових коштів в сумі 41000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача № 4, призначення: адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 002786, що підтверджується копією квитанції № 1569 (а.с. 18).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону Україну «Про фінансовий лізинг», Закону Україну «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону Україну «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Закону Україну «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є видом фінансових послуг.

Відповідно до частини 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з п. 10.1. договору № 002687 фінансового лізингу, укладеного між сторонами, лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного договору та до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору).

Строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору (п.2.2. договору).

Відповідно до п. 17.2 Прикінцевих положень вказаного договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно п.17.4 договору підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника відповідача, що стосуються змісту договору та додатків, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв`язку із укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього.

Однак, згідно з п.2.1. договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом 78 місяців, а додатки до договору є невід'ємною його частиною (п.16.13 договору).

Положеннями статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, підписаного сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору.

У відповідності до ст. 10 договору лізингу лізинговий платіж складається, в тому числі, із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням цього договору (адміністративний платіж) - розмір такої комісії за організацію становить 20%.

Позивачем було сплачено адміністративний платіж в сумі 41000 грн., і він просить стягнути його з відповідача на свою користь у звязку з розірванням договору, посилаюсь на норми частин 3 і 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.96) визнав, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог позивача є порушення відповідачем норм частин 3 і 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд не враховує заперечення відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.96), що той реалізував відповідачу не річ, якою за змістом ст.179 ЦК України є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, а послуги з фінансового лізингу, тому що згідно з статтею 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 висловив правову позицію, що договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. У договорі № 002786, укладеному сторонами 11.12.2015 року, визначено предметом договору транспортний засіб, який підлягає обовязковій реєстрації та визначений в п.1.1 даного договору та у специфікації, яка міститься у додатку №2 даного договору (а.с.4).

Однак позивач не надав суду доказів реалізації продукції відповідача поза торговельними або офісними приміщеннями, у доданій до позову копії договору фінансового лізингу місцем укладення договору зазначено м.Київ. Відповідно до п.1.7 договору передача предмету лізингу в користування позивачу відбувається протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в пунктах 9.4 або 9.6 статті 9 договору.

Позивач зазначив у позові, що сплатив лише адміністративний платіж в розмірі 41000 гривень, що підтверджується копією квитанції № 1569 (а.с.18).

Отже, підстав для передачі йому предмету лізингу немає, як і немає підстав для застосування приписів ч.4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» для повернення позивачу сплаченої суми грошей за продукцію, бо він не платив за предмет лізингу, адміністративний платіж згідно з визначенням термінів в укладеному сторонами договорі є платежем за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору (а.с.4).

Відповідно до п.12.1 договору у разі його розірвання адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» сплаченої суми адміністративного платежу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1 % вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей. Така вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 8.2. договору, сторони погодились, що вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором складає 16209 доларів 53 центи США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання договору обмінного курсу долара США до української, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 410000 гривень з ПДВ.

Викладене свідчить, що вартість продукції, тобто автомобіля марки Renault Daster, який є предметом договору, складає 410000 грн..

Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Позивачем сплачено адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 002786, що підтверджується копією квитанції № 1569 (а.с. 18), що не є вартістю автомобіля. На підставі чого дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог не посилався на нікчемність або недійсність укладеного ним договору, тому суд це питання не досліджував.

На підставі ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, тому позивач не платив судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст. 207, 536, 612, 625, 806, 807, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59, 60, 79, 88, 110, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_2