У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" на заочне рішення Рівненського міського суду від 9 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство „Кредобанк" (далі - ПАТ „Кредобанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 175-08 від 8 квітня 2008 року в розмірі 25 742,66 гривень та судових витрат у справі.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 9 листопада 2016 року ПАТ „Кредобанк" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось, що в порушення умов кредитного договору відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання в повному обсязі та у встановлений строк. Покликаючись на вимоги ст. 256, ч.5 ст. 261, ч.ч. 1, 4 ст. 231 ЦК України, вказував, що суд неправомірно застосував правила позовної давності. Оскільки відповідно до п.7.1 кредитного договору сторони узгодили, що зобов'язання не припиняються у зв'язку із закінченням строку дії договору, а діють до повного виконання зобов'язань, тому строк основного зобов'язання не обмежується 7 квітня 2011 року.

Таким чином, перебіг позовної давності починається наступного дня дати, з якою пов'язують сплив строку повного виконання зобов'язання за кредитним договором, а тому банком не пропущено позовну давність.

З цих підстав просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з тих обставин, що позивач порушив права банку, прострочивши виконання кредитних зобов'язань. Однак позивач пропустив позовну давність, що передбачена законом для захисту порушеного права, а тому з урахуванням клопотання про сплив позовної давності відмовив йому в задоволенні позову.

Матеріалами справи встановлено, що 8 квітня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 175-08, за умовами якого ПАТ „Кредобанк" надав, а відповідач одержав 47 000 гривень кредитних коштів, зобов'язавшись повернути їх до 7 квітня 2011 року зі сплатою 22 відсотків річних за його користування. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік погашення кредиту із визначенням строків та розміру платежів (а.с. 5-7).

Отримання відповідачем кредитних коштів ним не заперечується та підтверджується меморіальним ордером № 155151 від 8 квітня 2008 року.

30 травня 2008 року між ними укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 24 відсотки річних (а.с. 8-9).

Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячними рівними частинами, починаючи з травня 2008 року, по 1 306 гривень щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього.

У зв'язку із порушенням відповідачем графіку погашення кредиту та відповідно до розрахунку станом на 13 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 14 350 гривень, заборгованість за відсотками - 2 965, 69 гривень, а разом 17 315, 69 гривень (а.с. 14).

Вважаючи, що його права порушуються відповідачем через невиконання кредитних зобов'язань, у грудні 2015 року в суд звернувся банк з вимогою стягнути із ОСОБА_1 25 742, 66 гривень заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як правильно з'ясовано судом першої інстанції з розрахунку заборгованості (а.с. 13-14) і цю обставину підтвердив у суді апеляційної інстанції представник позивача, останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 було зроблено у травні 2010 року, тобто у червні 2010 року було допущено прострочення платежів. Таким чином, перебіг трирічної позовної давності закінчився у липні 2013 року (липень 2010 року + 3 роки).

Норми ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України дають визначення позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а також передбачають тривалість загальної позовної давності у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування позовної давності до спірних відносин і відмову в зв'язку з цим у задоволенні позову.

Висновки суду про застосування позовної давності колегія суддів знаходить обґрунтованими. Підстав для поновлення пропущеного матеріального строку не вбачається через відсутність у ПАТ "Кредобанк" для цього поважних причин; тим більше, позивач клопотання про поновлення позовної давності не заявляв.

Щодо доводів апеляційної скарги про доведеність та обґрунтованість позову, то колегія суддів з ними не погоджується і бере до уваги, що правила про позовну давність повинні застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. Тому в разі відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, позов не підлягає задоволенню не з причин пропуску позовної давності, а по суті заявленої вимоги.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного суду України у абз. третьому п. 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", вбачається, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином спростовуються і твердження автора скарги про застосування ст. 631 ЦК України, за умовами якої строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частина 4 цієї статті передбачає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Решта доводів ПАТ "Кредобанк" про незаконність оскаржуваного рішення не заслуговують на увагу і є необґрунтованими.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача на відмову в позові за спливом позовної давності, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" відхилити, а заочне рішення Рівненського міського суду від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: