АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3259/17 Справа № 204/4088/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці, Державного підприємства «Редакція журналу «Технополіс» про стягнення суми грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі наказу №182-к від 18 квітня 2012 року Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_2 був призначений на посаду головного редактора ДП «Редакція журналу «Технополіс». Наказом №432-к від 04 грудня 2015 року, виданого Державною службою України з питань праці, ОСОБА_2 був звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. ДП «Редакція журналу «Технополіс» був здійснений розрахунок у зв'язку із звільненням. За умовами п.3.4. розділу 3 контракту, сторонами було узгоджено, що «У разі виходу Керівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів». Позивач звертався до Державної служби України з питань праці в лютому та березні 2016 року із заявою про виплату йому грошової допомоги у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів, але отримав відповідь за № 3572/1/11-ДП-16 від 30 березня 2016 року про відмову в виплаті. ОСОБА_2 вважає незаконною відмову Державної служби України з питань праці, як органу управління майном, в видачі наказу про виплату позивачу грошової допомоги у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів та такою, що порушує право сторони договору на отримання грошової винагороди, як додаткової умови матеріального забезпечення керівника при досягненні ним пенсійного віку.

У зв'язку з чим та враховуючи всі уточнення, ОСОБА_2 просив суд стягнути з Державної служби України з питань праці та ДП «Редакція журналу «Технополіс» на користь позивача грошову допомогу у розмірі 5 (п'яти ) посадових окладів відповідно до п. 3.4 Контракту в сумі 23225,00 грн. та 112671,68 грн. у розмірі середнього заробітку за час затримки виплати грошової допомоги за несвоєчасне нарахування та несвоєчасну виплату грошової допомоги при звільненні з 17 грудня 2015 року по день фактичного розрахунку 21 вересня 2016 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2012 року відповідно до наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 18 квітня 2012 року № 182-к ОСОБА_2 був призначений на посаду головного редактора ДП «Редакція журналу «Технополіс».

На підставі наказу № 109-у від 10 червня 2013 року, виданого ДП «Редакція журналу «Технополіс», ОСОБА_2 був продовжений термін перебування на посаді головного редактора «Редакція журналу «Технополіс».

Наказ був виданий відповідно до умов контракту №3 від 18 квітня 2013 року з керівником підприємства, що є у державній власності, укладеного між ОСОБА_2 та Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України).

У зв'язку з реорганізацією «Держгірпромнагляд» України, відповідно до розпорядження КМУ від 30 вересня 2015 року №1021-р, функції і повноваження Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки були покладені на Державну службу з питань праці згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці».

Внаслідок такої реорганізації «Держгірпромнагляда» України до раніше укладеного контракту №3 від 18 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та Державною службою України з питань праці в особі Голови Держпраці Чернеги Р.Т. була укладена Додаткова угода №3 від 08 липня 2015 року до контракту №3 від 18 квітня 2013 року про зміну п.7.2. розділу 7 Контракту.

Наказом Державної служби України з питань праці №432-к від 04 грудня 2015 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України, та припинено контракт №3 від 18 квітня 2013 року відповідно до пп. «г» п.5.2. цього контракту.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

При цьому, звільнення за власним бажанням працівника, якому призначена пенсія або такого, щодо якого зроблено подання про призначення пенсії, або який хоча б досяг пенсійного віку, повинне розглядатися як вихід на пенсію, якщо працівник вказує на цю причину звільнення в заяві. Для оформлення звільнення з цієї причини досить перевірити факт призначення пенсії, подання для призначення пенсії або досягнення пенсійного віку. Перевіряти дійсність мотивів недоцільно, оскільки закон визнає право зазначених працівників посилатися просто на таку причину звільнення без яких-небудь додаткових обґрунтувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями Кодексу законів про працю України, враховував наявні в матеріалах справи докази, надані пояснення та визнані сторонами в судових засіданнях обставини, і виходив із того, що подаючи заяву 10 листопада 2015 року про звільнення за власним бажанням, позивач не вказав підставі такого звільнення і не може вважатися звільненим за виходом на пенсію для отримання виплат заявлених в позовних вимогах.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність оскаржуваного рішення з підстав неповного з'ясування судом всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення та з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Так, серед основних доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає про п. 3.4 розділу 3 Умови матеріального забезпечення керівника Контракту, згідно якого у разі виходу Керівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів.

Тобто, позивач вважає, що при досягненні пенсійного віку він має право на грошову допомогу.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такою позицією апелянта, оскільки умовами Контракту, на який посилається ОСОБА_2, передбачено виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, а не по досягненню пенсійного віку чи звільнення в порядку положень ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Виходячи зі змісту положень ст. 38 КЗпП України, якщо працівником ініціюється розірвання трудових відносин неможливістю продовжувати роботу, останній повинен документально повідомити власника або уповноважений ним орган через подання заяви про звільнення, в якій зазначає конкретну причину такого звільнення.

При цьому, звільнення за власним бажанням працівника, якому призначена пенсія щодо якого зроблено подання про призначення пенсії, або такого, що досяг пенсійного віку, повинне розглядатись як вихід на пенсію, якщо працівник вказує на цю причину звільнення.

Із заяви ОСОБА_2 від 10 листопада 2015 року вбачається та Наказу Держпраці №432-к від 04 грудня 2015 року вбачається, що позивач звільнився за власним бажанням без зазначення будь-яких підстав, тож досягнення пенсійного віку як сам по собі факт не є правовою підставою для виплати відповідачем грошової допомоги у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів.

Також, апелянт посилається на Лист Мінпраці 7956/0/14-10/13 від 26 липня 2010 року, яким роз'яснено:

- законодавством не передбачено видання наказу (розпорядження) роботодавцем з приводу досягнення працівником пенсійного віку, як і фіксація зазначеного факту у трудовій книжці працівника;

- наказ (розпорядження) роботодавця видається у разі укладення та розірвання трудового договору з працівником;

- Кодексом законів про працю України не передбачена така підстава розірвання трудового договору, як досягнення пенсійного віку працівником - досягнення працівником пенсійного віку не є підставою для його звільнення, яке має бути оформлене виданням роботодавцем відповідного наказу (розпорядження).

Проте, даний лист не може бути прийнятий до уваги при вирішенні питання щодо грошової допомоги, оскільки Контрактом, який ОСОБА_2 підписав добровільно та проти чого не заперечував, грошова виплата у розмірі 5 (п'яти) посадових окладів передбачена тільки по виходу на пенсію, а не у зв'язку із звільненням за власним бажанням.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова