У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ЛеванчукаА.О.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним звільнення та поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2016 року по день ухвалення рішення суду в сумі 16 869 грн 55 коп., стягнути на його користь 55 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог указував на те, що з 17 січня 2005 року працював на різних посадах у філії ПАТ «Миколаївобленерго» Снігурівського району Східного округу.

Через кризову ситуацію в Україні, 29 квітня 2016 року був прийнятий на військову службу за контрактом.

04 листопада 2016 року в телефонному режимі працівники відповідача повідомили його про звільнення.

Звільнення вважає незаконним, відповідно до положень ст. 119 КЗпП України за ним має бути збережено місце роботи та середній заробіток.

Крім того, незаконне звільнення змусило позивача до додаткових зусиль для організації свого життя, що спричинило йому моральні страждання.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади електромонтера з експлуатації розподільних мереж IV групи кваліфікації філії Снігурівського району Східного округу ПАТ «Миколаївобленерго», скасовано наказ від 28 вересня 2016 року № 1565-К про його звільнення.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді електромонтера з експлуатації розподільних мереж IV групи кваліфікації філії Снігурівського району Східного округу ПАТ «Миколаївобленерго».

Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_4 16 236,37 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без відрахування обов'язкових платежів і зборів) за період з 28 вересня 2016 року по 23 грудня 2016 року та 1 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 17 січня 2005 року згідно з наказом № 211-к ПАТ ЕК «Миколаївобленерго» Снігурівського району ОСОБА_4 було прийнято на посаду контролера ЄН 2гр.кв.

ОСОБА_5 неодноразово переводився на інші посади в межах цього ж підприємства, а останній раз згідно з наказом по ПАТ «Миколаївобленерго» № 71-К з 21 січня 2015 року був переведений на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж 4 гр. кв.групи ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4к в філії Снігурівського району Східного округу.

29 квітня 2016 року ОСОБА_4 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

28 липня 2016 року ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу Снігурівського РВК, що підтверджено копією військового квитка МО 481859.

Наказом № 1565-К з 28 вересня 2016 року ОСОБА_4 звільнено з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016, п. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Про своє звільнення позивач дізнався телефоном 04 листопада 2016 року, копію наказу про звільнення отримав поштою 22 грудня 2016 року, трудову книжку не отримував.

Задовольняючи позов частково та поновлюючи ОСОБА_4 на роботі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач уклав контракт під час дії кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, а особливий період в Україні не скасовано і на час ухвалення даного рішення, на час дії контракту, як військовослужбовець він користується пільгами, передбаченими ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та ч. ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади було проведено з порушенням вимог ст. 119 КЗпП України, тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості і обґрунтовано стягнув компенсацію моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» відхилити, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

О.В.Ступак