АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7936/2017 Головуючий у 1 інстанції - Осаулов А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Державна служба України, Антитерористичний центр при службі безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме своєї участі в бойових діях, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення з 15.05.2014 по 05.10.2014 р. у населених пунктах Донецької області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Державна служба України, Антитерористичний центр при службі безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку окремого провадження, мотивуючи тим, що порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, суд дійшов помилкового висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку передбаченому КАС України.

В суді апеляційної інстанції апелянт та його представники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заінтересовані особи в своїх письмових заявах просили розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив із того, що порядок встановлення факту участі у бойових діях передбачає звернення особи до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, рішення якої може бути оскаржено у судовому порядку, що свідчить про неможливість розгляду спірного питання у порядку окремого провадження.

Із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об'єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Суб'єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об'єднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Крім того, у п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій зазначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Таким чином, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях, а тому висновки судів про неможливість розгляду спірного питання у порядку окремого провадження суперечать змісту п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_2 зазначив, що у нього відсутні документи, на підставі яких комісія приймає рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій, проте безпосередню його участь у виконанні завдань АТО може встановити суд на підставі показань свідків, фотознімків , медичної документації про отримані поранення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі, не розглянувши вимоги ОСОБА_2по суті.

З урахуванням наведеного, постановлена у справі ухвала підлягає скасуванню із передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження .

.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року скасувати, а питання щодо відкриття провадження по справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді