Справа № 359/5801/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2407/17 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 26 29.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Березовенко Р.В.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, визнання договору недійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в Бориспільський міськрайонний суд Київської області з позовом до ОСОБА_2, який обґрунтовує тим, що 10 березня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 100000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк до 01 червня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача, ОСОБА_2 надав власноруч написану розписку від 10 березня 2016 року. Проте, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань, у строки, обумовлені розпискою грошові кошти не повернув. Після закінчення строку повернення позики, а саме 02 червня 2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений усний договір про зміну способу повернення заборгованості за договором позики від 10 березня 2016 року шляхом передачі у власність позикодавця нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, вартістю 100000 гривень яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, замість повернення грошових коштів. Відповідач зобов'язався в цей же день нотаріально посвідчити вказаний договір про зміну способу повернення заборгованості за договором позики. Однак, ОСОБА_2, 02 червня 2016 року для нотаріального посвідчення вказаного договору не прибув, про причини своєї неявки не повідомив, що свідчить про його ухилення від нотаріального посвідчення цього договору.

Так як лише нотаріально посвідчений договір є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3, а відповідач, в свою чергу, ухилився від такого посвідчення, тому, для захисту своїх порушених прав, він звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 100000 гривень, визнати дійсним договір від 02 червня 2016 року про зміну способу повернення заборгованості за договором позики від 10 березня 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 10 березня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, в решті, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін. Зазначив, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом грубо порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2016 року ОСОБА_3передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100000 гривень, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти до 01 червня 2016 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки від 10 березня 2016 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник

зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що у строк, визначений розпискою ОСОБА_2 не повернув грошові кошти.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За таких обставин, Бориспільський міськрайонний суд Київської області, прийшов до правильного висновку, що між сторонами 10 березня 2016 року був укладений договір позики

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за договором позики та повернув грошові кошти.

Посилання ОСОБА_2 на те, що договір позики є фіктивним та підробленим не можуть бути прийняті до уваги так як вони не грунтуються на вимогах положень ст. ст. 57, 58, 59, 61 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з думкою Бориспільського міськрайонного суду Київської області про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 100000 гривень.

При цьому, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним договору від 02 червня 2016 року про зміну способу повернення заборгованості за договором позики від 10 березня 2016 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 10 березня 2016 року, так як у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного Закону України у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Зважаючи на це, усний договір від 02 червня 2016 року про зміну способу повернення заборгованості за договором позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути визнаний дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так як Бориспільський міськрайонний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляд справи не допустив, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: