Справа № 521/8793/17
Провадження №2-о/521/260/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Янкул Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа державний реєстратор ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася представник ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просить ухвалити рішення, яким встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2003 року, спадкова справа №370/1999 р., зареєстрованого за реєстром №1194, виданого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 ,на імя ОСОБА_4.

У підтвердження своїх вимог заявник посилається на те, що йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями. З метою реєстрації права власності на вказаний будинок він звернувся до державного реєстратора, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що прізвище власника «Аверьянов», зазначене у документах не відповідає прізвищу заявника «Аверянов». Через зазначений недолік заявник не може реалізувати свої права та змушений звернутися до суду.

Представник заявника приймала участь у судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа не приймала участь у судовому засіданні, про причини своєї неявки не повідомила, заперечень на позов не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому засіданні встановлено, що 29.03.2003 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що розташований за адресою: м. Подільськ, вул. Залізничників, 105.

Заявник, з метою реєстрації права власності 18.05.23017 року звернувся до державного реєстратора, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що прізвище власника «Аверьянов», зазначене у документах не відповідає прізвищу заявника «Аверянов», тому подані документи не дають змоги встановити набуття ОСОБА_1 речового права на нерухоме майно.

Так, аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що різниця у написані прізвища є наслідком допущення помилки при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вказане свідоцтво видавалося на підставі паспорту Російської Федерації, де прізвище заявника зазначене як «Аверьянов». На даний момент, заявник проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання, де при видачі цього документу, був здійснений переклад прізвища на «Аверянов», що підтверджується матеріалами справи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами в п. 12 указано, що при розгляді справи про встановлення, відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Зазначений недолік не дає заявнику у повній мірі розпоряджатися своїми правами та порушує його інтереси, що в решті решт змусило його звернутися з відповідною заявою до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, тому що в даному випадку не вирішується наявність права на спадщину у заявника.

Отже, суд приходить до висновку, що усі наведені докази у їх сукупності свідчать про належність правовстановлюючого документу саме ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2003 року, спадкова справа №370/1999 р., зареєстрованого за реєстром №1194, виданого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий