У Х В А Л А

10 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на Ѕ частину квартири,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково: встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2004 року до 26 квітня 2010 року, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 551 грн 21 коп. судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 1943 грн 60 коп., в решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину квартири скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено: визнано спірну квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину спірної квартири, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про сплату судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції, залишеного без змін в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 57, 60, 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На підтвердження зазначеної підстави заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року, від 30 березня 2011 року, від 18 січня 2017 року, від 1 березня 2017 року, від 22 березня 2017 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Крім того, заявниця у заяві посилається як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2017 року, від 9 липня 2014 року, від 26 лютого 2015 року, від 23 грудня 2015 року та від 7 грудня 2016 року, однак копії цих судових рішень до заяви не додає, а тому вказані судові рішення суду касаційної інстанції не можуть бути прикладами для порівняння при розгляді її заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири. Суд встановивши факт набуття позивачем та відповідачкою спірної квартири за час їх спільного проживання в результаті спільної праці та за їх спільні кошти на підставі наданих та оцінених доказів, дійшов висновку, що спірне майно належить на праві спільної сумісної власності відповідно до статті 74 СК України та статті 368 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-2253 цс 15).

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій на підставі наданих у цій справі доказів про встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без шлюбу та відмову в задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ відповідно до статей 74, 60 СК України з огляду на те, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача, оскільки набуте ним від відчуження належного йому майна ще до спільного проживання з позивачкою, що підтверджується наявними у справі доказами.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2011 року, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про поділ спільно нажитого майна подружжя з огляду на те, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача у розумінні статті 57 СК України, оскільки спірне майно придбане відповідачем за його особисті кошти, отримані від продажу квартири, що належала йому та його батьку, як співвласникам цієї квартири.

Отже, в судових рішення, наданих заявницею для порівняння, та в судових рішеннях про перегляд яких подано заяву, судами встановлені різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, від 1 березня 2017 року та від 16 листопада 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України у зв'язку з порушенням судами норм процесуального права у зв'язку із не встановленням судами фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на Ѕ частину квартири за заявою ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук