Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/59/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Червонописький В. С.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Гайсюка О.В.

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участю секретаря - Діманової Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Державний нотаріус Компаніївської державної нотаріальної контори Іванова Олександра Олександрівна про визнання договорів дарування недійсними.

Позивачі зазначили, що за договором дарування права на земельну частку (пай) від 21.06.2000 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі.

Цей договір 21.06.2000 року посвідчено державним нотаріусом Івановою О.О. (реєстраційний № 896).

Також за договором дарування права на земельну частку (пай) від 21.06.2000 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах. Цей договір посвідчено державним нотаріусом (р.№ 897).

За договором дарування земельної ділянки від 21.06.2000 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,62 га в АДРЕСА_1, яка належала йому за Державним Актом виданим 11.12.1996 року. Цей договір посвідчено державним нотаріусом Івановою О.О. 21.06.2000 р. (р.№900). також за договором дарування від 21.06.2000р. посвідченим державним нотаріусом Івановою О.О. (р.№898) ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 жилий будинок АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці 0,62 га.

Цей будинок збудований в період шлюбу, (який позивачі уклали 22.11.1954 року), а тому являвся спільною сумісною власністю подружжя.

У цьому будинку вони (позивачі) проживають з 1957 року і до цього часу. Усі їх діти роз'їхалися і з 1987 року вони залишилися в будинку вдвох, а в 1995 році дочка ОСОБА_4 1969р. народження разом з чоловіком ОСОБА_5 та дітьми вселилися в будинок.

З весни 2000 року разом з відповідачем вони (позивачі) почали обробляти чотири земельні ділянки (паї свої та паї дочки і відповідача), а згодом відповідач почав наполягати, щоб вони (позивачі) передали йому в оренду їхні земельні паї та умовляв їх скласти заповіт або укласти договір довічного утримання з дочкою.

Улітку 2000 року в нотаріальній конторі ОСОБА_2 вважав, що підписує від свого імені договір довічного утримання на будинок, договір оренди паїв та довіреність на право представляти від його (позивача) імені інтереси в усіх установах з питань, що стосуються земельних ділянок. Наданий нотаріусом документ для підпису він не читав, оскільки при собі не мав окулярів, а зміст документу йому не роз'яснювався, його дочка йому пояснила, що він підписує договір довічного утримання, а відповідач ввів його в оману щодо його земельних паїв.

ОСОБА_2 вважає договір дарування будинку недійсним, оскільки він не мав волевиявлення на безоплатну передачу у власність відповідача будинку, оскільки цей будинок був єдиним житлом для нього та дружини, але в той же час розрахував на те, що відповідач та дочка, проживаючи в будинку, доглянуть їх (позивачів) та нададуть їм матеріальну допомогу. У 2007 році ОСОБА_3 тяжко захворіла і відповідач та його дружина доглядали за ОСОБА_3, тобто виконували зобов'язання взяті на себе.

Не маючи намір дарувати будинок, він не мав волевиявлення і на безоплатну передачу у власність відповідача і земельної ділянки, на якій він розташований, про існування цього договору, він дізнався в процесі слухання попередньої справи за їх (позивачів) позовом.

ОСОБА_3 зазначає, що вона не давала згоди у письмовій формі на відчуження спільного майна подружжя , а саме будинку, як того вимагала ст.23 КпШС України.

Також ОСОБА_3 зазначає, що вона не мала волевиявлення на укладення договору дарування права на земельну частку (пай), 21.06.2000 року вона до смт. Компаніївка не їздила, договір дарування права на земельну частку (пай) з ОСОБА_5 не укладала, згідно почеркознавчої експертизи від 06.12.2013 року підпис в договорі виконаний не нею.

Посилаючись на це, позивачі просили визнати недійсними договір дарування від 21.06.2000 року права на земельну частку (пай) розміром 7,71 га між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, договір дарування будинку від 21.06.2000 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, договір дарування земельної ділянки 0,62 га укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, договір дарування від 21.06.2000 року права на земельну частку (пай) розміром 7,71 га між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В апеляційній скарзі позивачі просять це рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх вимог, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суд Кіровоградської області від 13 червня 2017 року у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла до участі у справі залучені її правонаступники - діти померлої ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (т.2 а.с.20-21).

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2, правонаступники ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_5, його представник, відповідач ОСОБА_4 з доводами скарги не погодилися.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017 року рішення Компаніївського районного суду від 10.08.2016 року в частині вирішення спору за вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування від 21.06.2000 року (р.№897) права на земельну частку (пай) в КДСГП «Степове» Компаніївського району розміром 7,71 умовних кадастрових гектарів скасоване, а провадження у справі за цими позовними вимогами ОСОБА_3 закрито.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом, 21 червня 2000 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договори дарування за умовами яких ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,62 га розташовану в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) розміром 7,71 умовних кадастрових гектарів в КДСГП «Степове» Компаніївського району (т.1-й а.с. 16-17).

Зазначені договори посвідчені державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Івановою О.О. та зареєстровані в реєстрі 21.06.2001 року під номерами відповідно 898,900,896.

Цей факт не заперечують сторони, всі реквізити цих договорів після належної перевірки (шляхом допиту нотаріуса, огляду реєстрових книг) встановлені рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.05.2014 року (т.1-й а.с.37-40).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 22.11.1954р. та перебували у шлюбі до дня смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) - (т.1-й а.с.13).

Відповідач ОСОБА_4 є дочкою позивачів, а відповідач ОСОБА_5 є їх зятем.

Відповідно до ст.57 ЦК України, 1963 року угода укладена внаслідок обману за позовом потерпілого може бути визнана недійсною.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання договору дарування від 21.06.2000 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) розміром 7,71 умовних кадастрових гектарів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі так і не довели того, що обман мав місце і укладення договору відбулося саме внаслідок обману з боку відповідачів чи інших осіб, хоча повинні були це довести (ст.60 ЦПК).

Зокрема, не доведено того, що позивач ОСОБА_2 був введений в оману таким чином, що вважав, що він підписує договір оренди.

Отже, висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи і підстави для скасування чи зміни рішення суду в цій частині відсутні.

Вирішуючи спір про визнання недійсними договорів про дарування будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,62 га де знаходиться цей будинок суд не дав належної оцінки обставинам, які були встановлені під час розгляду справи та зазначені в рішенні суду і не заперечувалися сторонами.

А саме те, що з 1995 року відповідачі проживали разом з позивачами у спірному будинку, який було нажито позивачами (подружжям) в період шлюбу і відповідно до ст.22 КпШС України був їх спільною власністю, хоча свідоцтво про право власності видано Полтавською сільською радою 01.03.1989 року на ім'я ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_4 доглядала свою хвору матір ОСОБА_3

Після укладення договорів дарування будинку та земельної ділянки на якій він знаходиться, позивачі залишилися проживати в будинку оскільки цей будинок був для них і є єдиним житлом, вони оплачують електроенергію, що використовується в будинку, що не заперечують відповідачі.

На момент укладення спірних договорів позивачі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) знаходилися в похилому віці, потребували допомоги за станом здоров'я та розраховували на цю допомогу дочки та зятя і в подальшому. Після укладення цих договорів необхідну допомогу позивачам відповідачі надавали, як і надавали їм можливість доживати свій вік у подарованому будинку, що також не заперечують відповідачі.

Отже, заслуговує на увагу твердження позивача ОСОБА_2 про те, що він погодився підписати договір за умовами якого відповідачі доглянуть його та дружину і вважає, що підписує від свого імені договір довічного утримання (т.1-й. а.с.4, а.с.56-зворот) та не мав волевиявлення на безоплатне відчуження будинку.

Відповідно до ст.56 ЦК, 1963 року угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Наведені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2, під час укладення договору дарування будинку, неправильно сприйняв фактичні обставини цього правочину, природу цього правочину, що вплинуло на його волевиявлення і ця помилка дійсно мала і має істотне значення.

Обставинами, які підтверджують відсутність у ОСОБА_2 волевиявлення на дарування будинку, є його і його дружини вік, стан здоров'я та потреба у зв'язку з цим у догляді і сторонній допомозі, наявність у позивача і його дружини спірного житла, як єдиного, відсутність фактичної передачі будинку обдарованому, продовження проживання в будинку позивача і його дружини після укладення договору дарування.

До того ж, в порушення ст.23 КпШС, письмової згоди на відчуження будинку разом із земельною ділянкою ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_3 не давала, хоча і будинок, і присадибна ділянка були спільною сумісною власністю подружжя (позивачів).

За таких обставин договори дарування будинку та присадибної ділянки слід визнати недійсними, оскільки вони вчинені під впливом помилки з боку ОСОБА_2 (ст.56 ЦК, 1963 року), а також з підстав того, що зазначені угоди не відповідають вимогам закону (ст.48 ЦК,1963 р.).

Доводи відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки позивачі користувалися спірним будинком і земельною ділянкою після укладення договорів дарування і їх право є порушеним лише з моменту, коли відповідачі не погодилися на визнання цих договорів недійсними, що підтверджено довідкою сільради (т.1-й а.с.18).

Отже, висновки суду першої інстанції в частині вирішення спору про визнання недійсними договорів дарування будинку та присадибної земельної ділянки не відповідають обставинам справи, рішення в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позиву позивачів.

У порядку передбаченому ст.88 ЦПК з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати позивачів по оплаті судового збору у сумі 2315,04 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року в частині вирішення спору про визнання недійсним договору дарування будинку від 21.06.2000 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,62 га в АДРЕСА_1 Компаніївського району укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 в цій частині задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування жилого будинку з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_1 укладений 21 червня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Івановою О.О. 21 червня 2000 року, реєстраційний №898.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,62 га розташованої по АДРЕСА_1 укладений 21 червня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Івановою О.О. 21 червня 2000 року, реєстраційний № 900.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору у сумі 2315,04 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: