Номер провадження: 22-ц/785/4995/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дій незаконними,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання дій незаконними. Ухвалою від 27.05.2016 року по справі відкрито провадження та призначено до судового засідання на 14.06.2016 року (суддя Рева С.В.).

У листопаді 2016 року у звязку зі звільненням судді Рева С.В. справу передано для розгляду судді Калашніковій О.І.

25.11.2016 року суддя Калашнікова О.І. прийняла справу до свого провадження та призначила до попереднього судового засідання на 29.12.2016 р.

Справа неодноразово призначалася до слухання однак до цього часу справу по суті не вирішено з тих підстав, що сторони на неодноразові виклики до суду не зявлялися, про час і місце слухання справи сповіщалися, про причини своєї неявки суд не сповіщали.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року позов залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року, 03 травня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та направлення справи на розгляд до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 311 ЦПК України, однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі ч.3 ст. 169 та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд виходив з того, що належним чином повідомлені позивачі неодноразово в судові засідання не з'являлися.

При цьому суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків послався на наступне.

Справа неодноразово призначалася до слухання, однак справу по суті не вирішено з тих підстав, що сторони на неодноразові виклики до суду не зявлялися, про час і місце слухання справи сповіщалися належним чином, про причини своєї неявки суд не сповіщали.

У засідання, яке було призначене на 11 квітня 2017 року, позивачі також не зявились.

Суд вивчив надані до позову документи і вважав, що позивачі втратили інтерес до даної справи. Частина 3 статті 27 ЦПК України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Добросовісне користування процесуальними правами означає, що особа досягає захисту своїх матеріальних прав, використовуючи процесуальні засоби за їх прямим призначенням. У даному випадку багаточисельні неявки позивачів до судових засідань суд розцінює як зловживання процесуальними правами, направлене на протидію своєчасному розгляду справи.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, і якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності

Проте такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з матеріалами справи та не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

Так, за змістом ч. 3 ст. 169 та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання й від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За вимогами ст. 1 ЦПК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, зокрема, щодо обов'язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, попереджувати про наслідки вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках, за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на пятнадцять днів.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. за №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», розумним, зокрема, вважається строк, що є обєктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність зясування і застосування норм іноземного права.

Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у звязку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обовязків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи поведінку органів державної влади (насамперед суду), слід враховувати своєчасність призначення справи до судового розгляду; проведення судових засідань у призначений час; строки виготовлення суддею мотивованого судового рішення та направлення його особам, які брали участь у справі; повноту здійснення суддею контролю за виконанням працівниками апарату суду своїх службових обовязків, у тому числі щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату та місце судового засідання; своєчасне виготовлення журналу судового засідання та протоколу про окремі процесуальні дії; повноту і своєчасність прийняття суддею заходів щодо учасників процесу та інших осіб у сфері здійснення правосуддя, направлених на недопущення їх процесуальної недобросовісності і процесуальної тяганини у справі, зокрема, щодо контролю за строками проведення експертизи; своєчасну видачу виконавчого документа та направлення його до органу, уповноваженого виконати судове рішення.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що повязані зі станом здоровя заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

Відповідно до правових позицій ВС України розумний строк визначається у кожній конкретній справі з урахуванням справедливого і своєчасного її розгляду, складністю справи; поведінкою заявника: процесуальними діями суду, але не більше строку, визначеного частиною першою статті 157 ЦПК При цьому, якщо в одному провадженні об'єднані вимоги, для одних з яких законом установлений строк розгляду в один місяць, а для інших - у два місяці, справа підлягає розгляд) : вирішенню в розумний строк, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі (п. 36 постанови Пленуму Верховного Суду України "Прозастосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. № 2).

Позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_2 подана 19.05.2016 року, перше засідання призначено 14.06.2016 року (відповідачем не отримано копію позовної заяви), інші судові засіданні призначались на 18.07.2016 року (не зявилась відповідач), 08.09.2016 року (до довідки секретаря суддя перебувала у відпустці) а.с. 26, 01.12.2016 року (відповідно до розпорядження керівника апарату проведений повторний автоматизований розподіл судової справи у звязку зі звільненням судді Реви С.В.) а.с.34, 29.12.2016 року, 23.02.2017 року (перенесено у звязку з неявкою сторін у судове засідання), 11.04.2017 року сторони у судове засідання не зявились, позовна заява залишена без розгляду.

Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не прийняв до уваги те, що ще 19.05.2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним вище позовом. Справа призначалася до судового розгляду неодноразово, розгляд відкладався, в тому числі у зв'язку з неявкою сторін. По суті справа в період з 19.05.2016 року по 11.04.2017 року не розглядалася, ухвала про продовження розгляду справи не виносилась.

Посилання суду на те, що позивачі втратили інтерес до даної справи, спростовуються тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 були присутні у судовому засіданні 14.06.2016 року (а.с. 13-14), 18.07.2016 року (а.с. 21). Також необхідно зазначити, що про судові засідання призначені на 29.12.2016 року було сповіщено лише ОСОБА_3 (а.с. 37), на 23.02.2017 року поштові повідомлення не вручені та повернені до суду у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с. 39, 41).

11 квітня 2017 року позивачі дійсно в судове засідання не зявились так як не біли сповіщені про розгляд справи на цей день. Відомості про їх сповіщення про судове засідання 11.04.2017 року відсутні в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано право позивача на доступ до суду, на розгляд справи у розумні строки.

Враховуючи, що при розгляді справи та постановленні оскарженої ухвали суду були порушені вимоги ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України вказана вище ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-304, 307, 311, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5