У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника позивачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" - Плиснюка Анатолія Васильовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Вінниця-Інформ-Ресурси" (правонаступник - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси"), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про захист прав споживачів, зобов'язання передати автомобілі у комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання, та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред'явили в суд позов до Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України (далі - ДП "СЕТАМ"), Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Літинський відділ ДВС), Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Вінниця-Інформ-Ресурси" (далі - ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси"; правонаступник - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси"), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ Нацполіції у Вінницькій області), Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - ГТУ юстиції у Вінницькій області) про захист прав споживачів, зобов'язання передати їм спірні автомобілі у комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання, та відшкодувати із відповідачів моральну шкоду. Позов умотивовано тим, що в результаті реалізації ДП "СЕТАМ" автомобіля "ЗАЗ-DAEWOO SENS", реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_3 автомобіля "ВАЗ 21063", реєстраційний номер НОМЕР_2, вони набули на них право власності. Однак отримання автомобілів унеможливлено вимогою ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" сплатити 15 000 гривень за їх зберігання, на що позивачі не були згодні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 1 лютого 2017 року позов задоволено:

Зобов'язано ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" передати ОСОБА_2 в комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси", легковий автомобіль"ЗАЗ-DAEWOO SENS", номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, без оплати ОСОБА_2 за стоянку вказаного автомобіля на арештмайданчику стаціонарного поста "Літин" ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси".

Зобов'язано ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" передати ОСОБА_3 в комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси", легковий автомобіль"ВАЗ 21063", номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, без оплати ОСОБА_2 за стоянку вказаного автомобіля на арештмайданчику стаціонарного поста "Літин" ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси".

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 3 квітня 2017 року відмовлено позивачам у задоволенні позову до ДП "СЕТАМ", Літинського відділу ДВС, ГУ Нацполіції у Вінницькій області, ГТУ юстиції у Вінницькій області.

На рішення суду Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" через свого представника - Плиснюка А.В. подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом положень ст.ст. 213, 4, 1, 57, 60, 212, 3 ЦПК України щодо недоведеності та невмотивованості позову, невідповідності характеру виниклих правовідносин вимогам закону, незаконності оскаржуваного рішення.

Вважав залишеними судом без уваги ті обставини, що ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" з 15 квітня 2016 року припинило свою діяльність у спосіб приєднання до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси". Тобто дане підприємство є правонаступником відповідача, незалученням якого порушено ст. 33 ЦПК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції".

Заперечуючи проти своєї вини у виникненні спірних прав та обов'язків, посилався на неправомірність дій Літинського відділу ДВС, який не додержав вимог ст.ст. 1, 57, 59, 62 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на той час, та пунктів 1-5, 8, 10-12 Порядку тимчасового затримання та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102, щодо реалізації та зберігання арештованого майна.

Оскільки Літинським відділом ДВС не було вжито заходів до складання акту приймання-передавання арештованого майна та неналежним чином оформлено передачу на зберігання спірних автомобілів, тому спірні правовідносини виникли саме з цих підстав та без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

На його думку, судом хибно застосовано правила ст.ст. 1, 6 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.ст. 656, 662, 663 ЦК України, адже між позивачами та ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" не виникало жодних договірних відносин з приводу реалізації легкових автомобілів "ВАЗ 21063", номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, і "ЗАЗ-DAEWOO SENS", номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в позові до ДП "СЕТАМ", Літинського відділу ДВС, ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси", ГУ Нацполіції у Вінницькій області, ГТУ юстиції у Вінницькій області про захист прав споживачів, зобов'язання передати їм спірні автомобілі у комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання, та відшкодувати із відповідачів моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" своєю необґрунтованою відмовою повернути придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через ДП "СЕТАМ" автомобілі "ВАЗ 21063" і "ЗАЗ-DAEWOO SENS" та сплатити на його користь витрати за зберігання транспортних засобів на арештмайданчику порушила суб'єктивні права позивачів на реалізацію своїх речових прав.

Матеріалами справи встановлено, що 7 вересня 2016 року позивачі в зв'язку з реалізацією Літинським відділом ДВС транспортних засобів через ДП "СЕТАМ" придбали відповідно - ОСОБА_2 за 42 115 гривень автомобіль "ЗАЗ-DAEWOO SENS", номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, при здійсненні виконавчого провадження №51030568, та ОСОБА_3 за 13 687 гривень автомобіль "ВАЗ 21063", номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер 98278 В, при здійсненні виконавчого провадження №51607905 (а.с. 4, 5, 7, 8, 12-16).

22 вересня 2016 року головним державним виконавцем Літинського відділу ДВС було складено два акти про проведення електронних торгів, які вручено позивачам 26 вересня 2016 року (а.с. 4-5; 7-8).

30 вересня 2016 року, тобто в строк менше семи робочих днів з дати отримання акта про проведення електронних торгів, уповноважений представник обох ОСОБА_3 - ОСОБА_4 прибув до стаціонарного поста "Літин", де виявив, що спірні автомобілі знаходяться в частково розукомплектованому стані поза територією арештмайданчика. Після їх завантаження на спецавтомобіль та початку його руху на місце події прибув керівник Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси". Він порадив сплатити за зберігання транспортних засобів 15 000 гривень, а після відмови представника позивачів - наказав відвантажити назад автомобілі. Свої дії пояснив тим, що вони будуть повернуті лише після сплати Літинським відділом ДВС плати за зберігання на арештмайданчику.

В подальшому службовці зазначеного відділу ДВС ствердили, що ними кошти за зберігання транспортних засобів перераховано на користь ГТУ юстиції у Вінницькій області. Однак останній через технічні причини не в змозі перерахувати їх до Вінницькій філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси".

Вважаючи, що їхні права як споживачів порушуються ДП "СЕТАМ", Літинським відділом ДВС, ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси, ГУ Нацполіції у Вінницькій області, ГТУ юстиції у Вінницькій області, позивачі звернулися в суд з позовом про зобов'язання передати їм спірні автомобілі у комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання, та відшкодувати із відповідачів моральну шкоду.

В засіданні суду першої інстанції позивачі відмовилися від задоволення їхніх вимог про відшкодування моральної шкоди і ця відмова була прийняття судом (а.с. 125-125, зв.).

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин підлягали застосуванню норми матеріального права, на застосуванні яких наполягали позивачі, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, зобов'язавши без оплати за стоянку ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" передати ОСОБА_2 в комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси", легковий автомобіль"ЗАЗ-DAEWOO SENS", а також передати ОСОБА_3 в комплектному стані, який існував на час передачі майна на зберігання ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси", легковий автомобіль"ВАЗ 21063".

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", який діяв на час спірних правовідносин, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника.

Оскільки витрати, пов'язані зі зберіганням арештованого майна, відносяться до витрат виконавчого провадження, тому їх не може бути покладено на переможця електронних торгів, якими в даному випадку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Тобто між позивачами та Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", так само як і з його правопопередником, відсутні будь-які зобов'язання, які давали би йому право не повертати автомобілі покупцям до сплати коштів за їх зберігання. В той самий час, право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимагати повернення спірних автомобілів кореспондується із обов'язком Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" повернути їх на першу вимогу.

Таким чином, спірні правовідносини між ними виникли із приводу відмови відповідача повернути законно набуті позивачами автомобілі "ВАЗ 21063", номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, і "ЗАЗ-DAEWOO SENS", номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, через заперечення позивачів проти оплати за їх зберігання.

Відповідно до п. 22 ст. 1, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно із ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Норми ч. 10 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5, зареєстрованим Міністерством юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431, передбачають обов'язок переможця електронних торгів отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта. У разі отримання майна пізніше семи робочих днів з дати отримання акта, якщо майно перебуває на зберіганні в організатора, витрати на зберігання майна в період, що перевищує вказав вище сім робочих днів, покладаються на переможця електронних торгів.

Згідно зі ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" припинило свою діяльність як юридична особа, тоді як його правонаступником є Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", яке не брало участі в справі, то колегія суддів не може з ними погодитися.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. На час пред'явлення позову і розгляду справи судом позивачам як споживачам, які є слабшою стороною у зобов'язанні, було невідомо про приєднання ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси" до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси".

Більше того, Плиснюком А.В. як директором Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" повідомлено суд про процесуальне правонаступництво після припинення ДП "Вінниця-Інформ-Ресурси". Дана особа була допущена судом як представником відповідача з відповідними правами та обов'язками, вона подавала заперечення проти позову та заявляла відповідні клопотання (а.с. 48-49; 82-83).

Отже, зазначена обставина носить формальний зміст і може бути усунена судом, що ухвалив рішення, у порядку правил ст. 219 ЦПК України шляхом виправлення допущених описок з власної ініціативи чи за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, з урахуванням наведеного сама по собі ця обставина не могла бути підставою для неправильного вирішення справи, а тому не може бути й мотивом для скасування апеляційним судом оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги дані вимоги процесуального закону, є необґрунтованими й інші твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про порушення судом норм процесуального права. Не можна погодитися і з посиланнями автора скарги на неправильне застосування ст.ст. 1, 57, 59, 62 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на той час, та пунктів 1-5, 8, 10-12 Порядку тимчасового затримання та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102, адже вони спростовуються правильністю висновків суду.

Обставини неправомірності дій Літинського відділу ДВС, що полягало у невжитті заходів до складання акту приймання-передавання арештованого майна та неналежне оформлення передачі на зберігання спірних автомобілів, - на що посилався представник відповідача в апеляційній скарзі, особами, які беруть участь у справі, не оспорювалися. Тобто ці покликання не були предметом перевірки суду першої інстанції, будь-яких доказів про існування перешкод послатися на це і подати відповідні заперечення та докази у місцевому суді для особи, яка подала апеляційну скаргу, надано не було, а колегією суддів не було здобуто. Таким чином, вони не можуть бути досліджені й апеляційним судом.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивачів, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" - Плиснюка Анатолія Васильовича відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2017 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: