Справа №587/1470/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1129/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 січня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

02 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 25583,81 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1723,05 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 18716,29 грн., заборгованості за пенею та комісією 3450 грн., штрафу 500 грн. (фіксована частина), штрафу 1194,47 грн. (процентна складова).

Рішенням суду від 03 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг, які містять всі істотні його умови, а відповідач, підписуючи дану заяву, з ними погодилась. Крім того вказує на те, що відповідач отримала кредитний ліміт в сумі 2 100 грн. 00 коп., користувалась ним та вносила кошти на часткове погашення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_5, яка заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено виконання ним вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року N168 перед укладанням кредитного договору, не надано належного доказу наявності кредитної заборгованості. Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував і позицію представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3000 грн. на платіжну картку № 4149 4374 1461 9252, термін дії якої до 08/2014 року (а. с. 8-9; 225).

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN4932 ОСОБА_3 були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період 30 днів по кожному траншу; базова відсоткова ставка 3% в місяць; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця наступним за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені 1, яка дорівнює базовій процентній ставці за кожний день прострочення кредиту та пені 2 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. за місяць, яка нараховується один раз у місяць; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, більш чим на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. З даними умовами кредитування ОСОБА_3 ознайомилась 15 жовтня 2010 року, що засвідчила своїм особистим підписом ( а. с. 9 ).

Тобто, сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обовязковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобовязання, тощо.

Окрім того, з виписки по картам ОСОБА_3 вбачається, що починаючи з 24 жовтня 2010 року вона користувалась кредитними коштами, а саме оплачувала товари, знімала готівкові кошти та частково погашала заборгованість за кредитним договором ( а. с. 226-244 ). Тобто відповідач своїми діями визнала наявність з позивачем зобовязань за кредитним договором. Ці обставини представник відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції також не спростовував.

Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача 25 583 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 1 723 грн. 05 коп. - заборгованості по тілу кредиту, 18 716 грн. 29 коп. по відсоткам за користування кредитом, 3450 грн. 00 коп. - по пені та комісії, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 194 грн. 47 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 5-7).

Однак колегія суддів не може погодитись з розміром нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Як уже зазначалось, сторони укладаючи кредитний договір узгодили, що базова відсоткова ставка за користування кредитним коштами становить 3% на місяць, тобто 36% річних.

Проте, з наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивачем в односторонньому порядку збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитним коштами, а саме: в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року до 34,80% річних, а в період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року до 43,20% річних (а. с. 5-7). Докази письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки, позивачем не надано.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого апеляційному суду представником ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 30.06.2016 року, виходячи з процентної ставки 36 % річних, складає 4 758 грн. 18 коп. (а. с. 245-248). Зазначений розрахунок щодо кредиту та процентів за користування кредитом, узгоджується з умовами кредитного договору та не спростований відповідачем.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо спливу строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 256257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

З виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що відповідачем через термінал самообслуговування, який знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 13, корп. 7, 06 листопада 2013 року здійснена сплата грошових коштів на погашення заборгованості шляхом поповнення кредитної картки на 150 грн. 00 коп. Тобто, ОСОБА_3 вчинила дії, які свідчать про визнання нею заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на вказану дату і строк позовної давності за вимогами про її стягнення перервався. З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 02 серпня 2016 року.

Таким чином, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в межах строків позовної давності.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, враховуючи обумовлений сторонами строк внесення щомісячних платежів 25 число, наступного за звітним, вимоги про стягнення пені нарахованої до серпня 2015 року заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» поза межами строків позовної давності, підстав для його поновлення колегія суддів не вбачає. А тому пеня підлягає стягненню з відповідача в межах річного строку позовної давності та у розмірі, який визначений Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», тобто 30 грн. на місяць, як зазначено у розрахунку заборгованості, наданому представником ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги посилання позивача на те, що збільшення розміру процентів та пені, передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг, так як всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником ці Умови та правила не підписані, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

Щодо стягнення з відповідача неустойки штрафу (фіксована частина та процентна складова) за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 30 днів пільгового періоду», за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня, яка складається з пені 1 ( базова відсоткова ставка по договору ) /30 нараховується за кожен день прострочення кредиту та пені 2- 1% від заборгованості але не менше 30 грн. 00 коп. в місяць, нараховується 1 раз у місяць при наявності заборгованості на сумі від 50 грн. і більше. Окрім того, при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів нараховується також штраф в сумі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Отже, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15)

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеного висновку Верховного Суду України, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

За таких обставин, неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню з відповідача не підлягає.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК україни підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 811 грн. 23 коп., яка складається: із заборгованості по кредиту в сумі 1 723 гривні 05 коп.; заборгованості по процентам в сумі 4 758 гривень 18 коп. та заборгованості по пені в сумі 330 гривень.

На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 366 грн. 86 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 403 грн. 55 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. 3, п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 січня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6 811 гривень 23 копійки заборгованості за кредитним договором, яка складається: із заборгованості по кредиту в сумі 1 723 гривні 05 коп.; заборгованості по процентам в сумі 4 758 гривень 18 коп. та заборгованості по пені в сумі 330 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 366 гривень 86 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 403 гривні 55 коп. - за апеляційний перегляд рішення суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -