УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 24 червня 1991 року він працював водієм у другому воєнізованому гірничорятувальному загоні державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості. Згідно з наказом від 31 грудня 2014 року № 196 ОСОБА_4 звільнений на підставі ст. 39 КЗпП України, а саме - з підстав розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника в зв'язку з систематичною невиплатою заробітної плати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2015 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 12 430 грн 70 коп. та вихідну допомогу в розмірі 8 997 грн 28 коп. Позивач вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку (з 1 січня 2015 по 29 травня 2015 року).

З урахуванням зазначеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 17 958 грн 65 коп. та поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року із змінами, внесеними ухвалою від 5 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Другого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки до остаточного розрахунку в сумі 10 665 грн 54 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким змінити частково рішення суду першої інстанції в частині визнання поважними причинами пропуску строку для звернення до суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись ст. ст. 228, 233 КЗпП України, правильно виходив із того, що рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2015 року про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі виконано 28 травня 2015 року та 29 травня 2015 року, з даним позовом ОСОБА_4 звернувся у січні 2016 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду. При цьому ОСОБА_4 не навів поважних причин такого пропуску, а, відтак, цей строк не підлягає поновленню.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик