АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/8142/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Білич І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Горбачовій І.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на грошові кошти, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 2 жовтня 2014 року він набув право вимоги та став кредитором за договорами банківського вкладу "Новорічний подарунок.VIP" № 705423/2013 рахунок НОМЕР_1 від 24 грудня 2013 року на суму 100 501 грн., вклад № 696857/2013 рахунок № НОМЕР_2 від 17 грудня 2013 року на суму 40 501 грн. та частина вкладу № 705411/2013 рахунок НОМЕР_3 від 24 грудня 2013 року на суму 43 000 грн., укладених між ОСОБА_2 та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Посилаючись на те, що відповідач не визнає його право власності на банківські вклади, просив визнати за ним право власності на зазначені грошові кошти на вкладах та рахунках в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що обраний ним спосіб захисту його порушених прав є правильним; судом не надано належної оцінки тому факту, що відповідно до вимог ст.ст. 512-517 ЦК України він набув всіх прав вкладника за договорами банківського вкладу.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 2 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого останній набув право вимоги від ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" по сплаті частини суми боргу, який виник у зв'язку з наданням цедентом банку у тимчасове строкове користування грошових коштів (вкладу) відповідно до умов договору банківського вкладу № 705423/2013 рахунок НОМЕР_4 від 24 грудня 2013 року, сума 100 501 грн., вклад № 696857/2013 рахунок № НОМЕР_5 від 17 грудня 2013 року, сума 40 501 грн., та частина вкладу №705411/2013 рахунок НОМЕР_3 від 24 грудня 2013 року, сума 43 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 не визнає його право власності на банківські вклади, а тому просив визнати за ним право власності на грошові кошти на вкладах та рахунках в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" за договорами банківського кладу "Новорічний подарунок.VIP" № 705423/2013 рахунок НОМЕР_1 від 24 грудня 2013 року на суму 100 501 грн., вклад № 696857/2013 рахунок № НОМЕР_2 від 17 грудня 2013 року на суму 40 501 грн. та частину вкладу № 705411/2013 рахунок НОМЕР_3 від 24 грудня 2013 року на суму 43 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не встановив факт порушення особистих прав позивача відповідачем у справі, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач