Справа № 236/2024/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.

з участю секретаря - Снігирьової О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Лиман за відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лиманської міської ради Донецької області, в якому просить встановити право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська буд. 29, що залишилась після смерті його дядька ОСОБА_3, померлого 18.04.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що за життя дядько позивача ОСОБА_3, рідний брат матері позивача, отримав у власність земельну ділянку площею 0,0595 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська, буд. 29. На цій ділянці побудований житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами.

Батьками позивача були ОСОБА_1 (у дівоцтві ОСОБА_3) ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Мати позивача померла 05.07.2008 року, потім 18.04.2015 року помер дядько ОСОБА_3. Після смерті дядька позивача, ОСОБА_3, 18 квітня 2015 року, залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0595 га по вулиці Заводська, б. 29 у м. Лиман Донецької області.

Також позивач зазначив, що за життя його дядько ОСОБА_3 17.01.1997 року склав заповіт, відповідно до якого позивач мав після його смерті успадкувати житловий будинок і господарські будівлі, при чому про земельну ділянку на якій розташований цей будинок у заповіті не йшлося.

Спадщину після смерті дядька заявник прийняв та оформив свої спадкові права на житловий будинок. 16.02.2016 року Краснолиманською державною нотаріальною конторою позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок і господарські будівлі розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська, 29.

Щодо земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області 16.02.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_3 позивачу було відмовлено, оскільки ця частина спадщини заповітом не була охоплена, вона мала спадкуватися за законом.

Позивач зазначив, що крім нього на час відкриття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_3 будь-яких інших спадкоємців за законом не існує, отже заявник є єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 за законом.

Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0595 гектари кадастровий номер 601:002:0407, що розташована за адресою : Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська, 29 і належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ІІ-ДН № 005216 від 15.12.1997 в порядку спадкування за законом, яка залишилась після смерті його дядька ОСОБА_3, який помер 18 квітня 2015 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, 24.07.2017 року надав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності на підставі письмових доказів (а.с.32).

Представник відповідача ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року (а.с.30), в судове засідання не з'явилася, 18.07.2017 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду за наявними у справі документами (а.с.29).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, народився 03 жовтня 1961 року в м. Красний Лиман Донецької області. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 569236, виданого Краснолиманським міським відділом РАЦС батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, актовий запис №395 від 16.10.1961 року (а.с.11).

Батьки позивача перебували в шлюбі, що був зареєстрований 23.01.1958 року Краснолиманським районним бюро РАЦС, актовий запис №35, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії ЯЕ № 836505 виданого Краснолиманським міським РАЦС (а.с.13).

Родинні відносини позивача з ОСОБА_3 підтверджуються тим, що при народженні мати позивача мала прізвище «Тарасова», що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого ОСОБА_8, актовий запис №16 від 22.05.1935 року (а.с.12), після укладення шлюбу мати змінила прізвище з «Тарасова» та «Сенченко» (а.с.13).

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради народних депутатів від 28.02.1997 року № 46 ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0595 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою : Донецька обл., м.Лиман, вул.Заводська, буд.29. На вказану земельну ділянку видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІ ДН № 005216, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2514 (а.с.14).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений Краснолиманською державною нотаріальною конторою 17 січня 1997 року і зареєстрований в реєстрі за №38, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна був ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мав успадкувати житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська, 29.

16.02.2016 року згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за № 283, ОСОБА_1 після смерті свого дядька ОСОБА_3, отримав у спадок житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за вказаною вище адресою (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3, який помер 18.04.2015, на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка зареєстрована Краснолиманською державною нотаріальною конторою 18.09.2015 року від імені ОСОБА_1 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 433/2015, з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмові ніхто не звертався (а.с.31).

В лютому 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка залишилася після померлого 18.04.2015 року ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0595 га, що розташована за адресою : Донецька обл., м.Лиман, вул.Заводська, буд.29, але відповідно до постанови від 16.02.2017 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавцем було складено заповіт, посвідчений Краснолиманською державною нотаріальною конторою 17 січня 1997 року і зареєстровано в реєстрі за №38, за яким він заповідав належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Красний Лиман, вул.Заводська, буд. 29, а земельну ділянку, яка знаходиться під вищезгаданим житловим будинком в заповіті не зазначив, отже частина спадщини не охоплена заповітом спадкується за законом на загальних підставах, а позивач не є спадкоємцем за законом (а.с.16).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

ОСОБА_1 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка правомірно на підставі державного акту на право приватної власності на землю належала спадкодавцю ОСОБА_3, у зв'язку з чим його право на отримання у власність в порядку спадкування за законом земельної ділянки площею 0,0595 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами порушено і підлягає судовому захисту.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0595 гектари кадастровий номер 601:002:0407, що розташована за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Заводська, 29, яка залишилась після смерті його дядька ОСОБА_3, який помер 18 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя -