УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЛуспеникаД.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2004 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, від якого мають спільну дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.

Зазначала, що подальше збереження цього шлюбу є неможливим, оскільки сторони разом не проживають і спільного господарства не ведуть.

Ураховуючи наведене, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, зареєстрований 26 листопада 2004 року Голинчинецькою сільською радою Шаргородського району Вінницької області, актовий запис № 07.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку - ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме: про розірвання шлюбу та відмову у стягненні аліментів на дитину.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 112, 180-182 СК України, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що збереження шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є неможливим, а також із того, що останній, як батько малолітньої ОСОБА_6, зобов'язаний брати участь у її матеріальному утриманні.

Колегія погоджується з такими висновками і відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що донька проживає разом із ним, тому він звільнений від обов'язку сплати аліментів, оскільки ці посилання спростовуються матеріалами справи, зокрема, картами тимчасового перебування у Польщі позивачки і дочки (а.с. 101, 103), довідкою від 15 листопада 2016 року, виданою початковою школою № 4 ім. Владислава Броневського (філіальна школа у м. Варшава), про те, що з 26 вересня 2016 року ОСОБА_6 є ученицею ОА класу (а.с. 98, 99).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта