ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5185/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу про виїзд дітей за кордон без згоди та супровіду матері,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вимоги якого були уточнені під час розгляду справи, до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітніх дітей без дозволу (згоди) матері.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.11.2005 року по 02.09.2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначає позивач, діти на даний час проживають разом з ним. Влітку та восени 2017 року та на протязі 2018 року з метою оздоровлення, відвідування близьких родичів, а також з туристичною метою позивач планував вивезти за межі України до Білорусії, Франції, Росії та Єгипту, а саме: з 01.08.2017 р. по 31.12.2018 р. на виїзд за кордон до Білорусії та Росії з метою відвідування близьких родичів (бабусі, дідусі, сестер, братів, тіток), оздоровлення, а також з туристичною метою; з 16.03.2018 р. по 08.04.2018 р. на виїзд за кордон до Єгипту з туристичною метою, а також для оздоровлення; з 16.06.2018 р. по 16.07.2018 р. на виїзд за кордон до Франції з туристичною метою, а також для оздоровлення.

Позивач з дітьми неодноразово звертались в усній та письмовій формі до відповідача із проханням надати нотаріальний дозвіл на виїзд дітей за кордон, однак відповідач такої згоди не надає, чим чинить перешкоди у покращенні здоров'я дітей, їх фізичного, духовного інтелектуального розвитку як особистостей.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить задовольнити його вимоги, надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 до Білорусії на період з 25.07.2017 р. по 04.08.2017 р., до Єгипту на період з 16.03.2018 р. по 08.04.2018 р., до Франції на період з 16.06.2018 р. по 16.08.2018 р. без дозволу та супроводу матері ОСОБА_3 у супроводі батька ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач та його представник зменшили позовні вимоги, які підтримавли в повному обсязі та просили про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання з'явилась, зазначила про те, що проти позовної заяви вона заперечує, особливо щодо виїзду дітей до Білорусії, з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Представник третьої особи у судове засідання з"явився, не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітніх: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 7).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України).

Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3 ст. 313 ЦК України).

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил).

Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (Підпункт 2 пункту 20).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір з метою відпочинку і оздоровлення дітей в період з 27.07.2017 р. по 04.08.2017 р. на виїзд за кордон до Білорусії та Росії з метою відвідування близьких родичів (бабусі, дідусі, сестер, братів, тіток), оздоровлення, а також з туристичною метою; з 16.03.2018 р. по 08.04.2018 р. на виїзд за кордон до Єгипту з туристичною метою, а також для оздоровлення; з 16.06.2018 р. по 16.08.2018 р. на виїзд за кордон до Франції з туристичною метою, а також для оздоровлення. Зазначені поїздки сприятимуть розвитку дітей, їх відпочинку і оздоровленню, тобто відповідають інтересам дітей.

За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Водночас, частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_4 до Єгипту на період з 16.03.2018 по 08.04.2018, Франції на період з 16.06.2018 по 16.08.2016 без дозволу та супроводу матері ОСОБА_3 у супроводі батька ОСОБА_2, з наступних підстав.

Виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення у країни Єгипту та Франції відповідає інтересам малолітніх малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_4, а поведінка відповідача розцінюється як зловживання ним своїми батьківськими правами.

Разом з тим, що стосується виїзду малолітніх дітей до Білорусії з 25.07.2017 р. по 04.08.2017 р. слід зазначити наступне. З пояснень сторін вбачається, що у вказаній країні проживають родичі позивача, які є громадянами Білорусії. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, позивач має реальну можливість залишити на постійне місце проживання дітей на території даної країни або виїхати на постійне місце проживання до Росії через територію Білорусії. За викладених обставин відповідач зазначає, що може назавжди втратити звязок з дітьми .

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Суд вважає важливими дані доводи відповідача та враховує заперечення матері дітей, яка є рівною у правах з батьком по відношенню до дітей.

Таким чином, приймаючи до уваги пояснення обох сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині виїзду дітей за кордон до Білорусії з 25.07.2017 по 04.08.2017 з метою дотримання принципу рівноправності батьків у їх правах та обовязків щодо дітей.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.29, 313 ЦК України, ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст.141, 157 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 152, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу про виїзд дітей за кордон без згоди та супровіду матері - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єгипту на період з 16.03.2018 по 08.04.2018, Франції на період з 16.06.2018 по 16.08.2016 без дозволу та супроводу матері ОСОБА_3 у супроводі батька ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА