УХВАЛА

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, треті особи: Машівська державна нотаріальна контора у Полтавській області, реєстраційна служба Машівського районного управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4, про визнання свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 1979 року вона уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1. Договір було посвідчено секретарем виконкому Селещинської сільської ради ОСОБА_6 та зареєстровано в книзі запису нотаріальних дій за № 37.

15 січня 1990 року її батько ОСОБА_7 зареєстрував право особистої власності на вказаний житловий будинок.

23 грудня 2004 року її батько склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповів їй та ОСОБА_4 в рівних частинах, інших спадкоємців із заповіту виключив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько помер, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначала, що підстав для визнання за ОСОБА_7 права власності на спірний житловий будинок не було, оскільки укладений нею договір купівлі-продажу є дійсним, його не скасовано і до нього не вносились ніякі зміни, що свідчить про належність їй вказаного будинку.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила поновити строк на звернення до суду та визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видане 15 січня 1990 року ОСОБА_7, зареєстроване 22 січня 1990 року в КП «Полтавське міжміське бюро технічної інвентаризації», в книзі № 1, за реєстровим № 89.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено строк на визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок.

Визнано недійсним свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, яке видане 15 січня 1990 року ОСОБА_8, на жилий будинок АДРЕСА_1 яке видане на підставі рішення виконкому Селещинської сільської ради народних депутатів від ІНФОРМАЦІЯ_2 року № 26, що було зареєстровано 22 січня 1990 року в КП «Полтавське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Селищанська сільська рада не мала права видавати 15 січня 1990 року свідоцтва про право власності на житловий будинок, оскільки не приймала рішення про визнання права власності на будинок за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач пред'явив позов до Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, яка не має матеріально-правового інтересу до спірного будинку.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 10 жовтня 1979 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, відповідно до якого позивачем було придбано будинок АДРЕСА_1 Договір посвідчено секретарем виконкому Селещинської сільської ради ОСОБА_6, та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 37 від 10 жовтня 1979 року.

15 січня 1990 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_7 зареєстрував право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право особистої власності на вказаний жилий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Селещинської сільської ради народних депутатів від ІНФОРМАЦІЯ_2 року № 26, що було зареєстровано 22 січня 1990 року в КП «Полтавське міжміське бюро технічної інвентаризації», в книзі № 1, за реєстровим № 89, та виготовив технічний паспорт на жилий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1

Також установлено, що вказаний житловий будинок був успадкований ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 5/12 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 липня 2014 року та ОСОБА_10 - 2/12 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 серпня 2014 року.

У п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Визнаючи недійсними свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видане 15 січня 1990 року ОСОБА_7, суд першої інстанції у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України не залучив до участі у справі в якості співвідповідачів спадкоємців майна померлого, які отримали свідоцтва про право на спадщину, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_10

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що правовідносини сторін виникли у 1990 році та помилково застосував ЦК України 2003 року.

У порушення вимог ст. ст. 130, 212-214, 316 ЦПК України суди не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; не встановили склад осіб, які повинні брати участь у справі; не визначилися із правовідносинами, які випливають із встановлених обставин.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик