Справа №359/4809/17
Провадження № 2/395/1944/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарях Пугач Д.О. та Пустовіт А.Б.,

за участю представника позивачів - адвоката Ковальчука С.П., представника - відповідача державного нотаріуса Кардашевської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Бориспільської міської державної нотаріальної контори про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

16.06.2017 року позивачі через свого представника звернулися до суду із зазначеним позов, яким обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина. Оскільки ОСОБА_5 за час свого життя не складала заповіту, право на спадкування одержують особи першої черги права спадкування за законом. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 являються спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом, оскільки є дітьми спадкодавця. До складу спадщини, ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_5, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, якими є право на житловий будинок АДРЕСА_1 Оскільки на час відкриття спадщини позивачі як спадкоємці першої черги права спадкування за законом постійно проживали разом із спадкодавцем, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. 3 жовтня 2016 року позивачі звернулися до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року матері ОСОБА_5, на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 На підтвердження права власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_2, державному нотаріусу був наданий оригінал договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_7 придбала житловий будинок АДРЕСА_2, посвідченого 22 серпня 1995 року державними нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори, Слащевим А.Г., з реєстрацією в реєстрі за № 1-2078 та зареєстрованого Донецьким бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1995 року за № 28177. 3 жовтня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, Кардашевською М.В. була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1334/02-31, на підставі якої відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про прав на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3. На думку позивачів, державний нотаріус необґрунтовано відмовив їм у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_2, а тому вважають, що винесена ним постанова суперечить вимогам закону і порушує права та законні інтереси спадкоємців на одержання в загальному (нотаріальному) порядку свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. У зв'язку з цим, позивачами заявлено вимоги про визнання незаконною та скасування Постанови державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Кардашевської М.В., від 3 жовтня 2016 року за № 1334/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, та зобов'язання Бориспільську міську державну нотаріальну контору вчинити нотаріальні дії щодо видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

В судове засідання позивачі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини нез'явлення до суду не повідомили. Проте, до суду з'явився їх представник, ОСОБА_9, який заявлені позивачем вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, з підстав, що заявлені в позові.

Представник відповідача - Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, державний нотаріус Кардашевська М.В., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надавши суду свої письмові заперечення проти позову.

Так, відповідач пояснила, що 3 жовтня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевською М.В., була заведена спадкова справа № 329/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_10, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, діючого від імені ОСОБА_11, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5, на підставі виданої нею довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. 30.05.2016 року за реєстровим № 370, яка діяла від імені ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі виданої ним довіреності з правом передоручення. посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. 04.04.2016 року за реєстровим № 221, та від імені ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі виданої нею довіреності, посвідченої нотаріусом нотаріальної території Армавір ОСОБА_14, 31.08.2016 року за реєстровим № 5466, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_5 була заведена згідно вимог Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року ст.9-1, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви спадкоємців.

В своїй заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємці зазначили, що спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_7

На підтвердження права власності на вказаний житловий будинок спадкоємцями було надано для оформлення спадкових прав договір купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_15, посвідчений державним нотаріусом Третьої донецької державної нотаріальної контори Слащевим А.Г. 22 серпня 1995 року за реєстровим № 1-2028, з відміткою Бюро технічної інвентаризації міста Донецька про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_15 28.08.1995 року за № 28177.

Згідно ст.68 Закону України "Про нотаріат", а також п.4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обов'язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, на підтвердження чого витребовуються документи.

Стаття 46-1 Закону України "Про нотаріат" зобов'язує нотаріуса у своїй діяльності використовувати відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Згідно п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При перевірці відомостей щодо зареєстрованого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на вищевказаний житловий будинок було встановлено, що будь-яка інформація, в тому числі інформація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ведення якого здійснювали до 1 січня 2013 року підприємства бюро технічної інвентаризації, відсутня.

У зв'язку з відсутністю інформації про зареєстроване право власності спадкодавця ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_6, у нотаріуса виникли сумніви щодо належності вказаного будинку спадкодавцеві, щодо виникнення права власності на заявлене спадкове майно.

Стаття 46 Закону України "Про нотаріат" передбачає право нотаріуса витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

Після вчинення нотаріальної дії, в даному випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, нотаріус зобов'язаний зареєструвати право власності спадкоємця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, щоб зареєструвати перехід права власності від спадкодавця до спадкоємця в Державному реєстрі нотаріус повинен впевнитись у виникненні права власності спадкодавця на таке майно.

У зв'язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав (Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ведення якого здійснювали підприємства БТІ) на заявлене спадкове майно інформація була відсутньою, у нотаріуса виникли сумніви щодо реєстрації права власності спадкодавця на житловий будинок в місті Донецьку, та необхідність скористатись паперовими носіями інформації реєстрові книги, журнали), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, щоб впевнитись у зареєстрованому праві власності спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор(нотаріус) запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію(довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку, копії документів,тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Зважаючи на те, що процес видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно пов'язаний з отриманням інформації з єдиних та державних реєстрів, а також з реєстрацією переходу права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від спадкодавця до спадкоємця, який здійснює нотаріус, нотаріус вважав, що повинен в своїй діяльності використовувати норми законодавства, які регулюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (Закон України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (в новій редакції Постанови КМУ від 23.08.2016 № 553).

У цьому зв'язку державний виконавець просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши представника позивачів та відповідача, дослідивши докази у справі та надавши їм належну оцінку як окремо так і в їх сукупності, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року у м. Донецьк, померла ОСОБА_5, що підтверджується даними, які містяться в Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 виданого 23 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Факт смерті ОСОБА_17, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с. Аргаванд Октемберянського району Вірменія, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Донецьку, підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року, винесеного у справі № 359/5551/16-ц за заявою ОСОБА_18 про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі якого було видане Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 від 29 липня 2016 року

Після смерті ОСОБА_5, на підставі ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день її смерті.

Оскільки останнім місцем проживанням спадкодавця є м. Донецьк на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, місцем відкриття спадщини, відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України та з врахуванням спеціального положення ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», є м. Бориспіль, Київської області, в якому до Бориспільської міської державної нотаріальної контори була подана спадкоємцями заява про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про їх волевиявлення щодо спадкового майна.

Право на спадкування, згідно із нормами ч.1 та ч.3 ст. 1223 ЦК України, виникає у день відкриття спадщини і належить особам, зазначених у заповіті. В той час, як передбачено ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 за час свого життя не складала заповіту як особистого розпорядження на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 являються спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом, оскільки є дітьми спадкодавця, що підтверджується фактичними даними, які містяться у їх свідоцтва про народження № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, виданих Армавірським територіальним відділом РАЦС Міністерства юстиції Республіки Вірменія, де матір'ю зазначено - ОСОБА_5.

Оскільки на час відкриття спадщини позивачі як спадкоємці першої черги права спадкування за законом постійно проживали разом із спадкодавцем в житловому будинку АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою, яка міститься в паспортах громадянина України - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про їх зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, а також записами, які містяться в будинковій книзі щодо зареєстрованого місця проживання як спадкодавця так і спадкоємців, позивачі, відповідно до положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як випливає з документів, що містяться у спадковій справі, до складу спадщини, як це передбачено ст. 1218 ЦК України, ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_5, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, якими є право на житловий будинок АДРЕСА_1

На підтвердження права власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_2, що входить до складу спадщини, державному нотаріусу був наданий оригінал договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_7 придбала житловий будинок АДРЕСА_2, площею 61,5 к.в.м, з надвірними господарськими будівлями та спорудами, посвідченого 22 серпня 1995 року державними нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори, Слащевим А.Г., з реєстрацією в реєстрі за № 1-2078 та зареєстрованого Донецьким бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1995 року за № 28177, про що свідчить відповідний реєстраційний штамп на оригіналі договору.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, згідно із положенням ч.1 ст. 1296 ЦК України, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Крім того, як передбачено ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини, на підставі ст. ст. 34, 66 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо, яке згідно ч.10 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таке ж положення міститься і в п. 4.9 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При цьому, як передбачено ч.11 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

3 жовтня 2016 року ОСОБА_10, який діяв від імені та в інтересах спадкоємців на підставі довіреності, звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року матері ОСОБА_5, на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1

На підставі поданої заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Кардашевською М.В., згідно з положенням п. 2.1. Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, була заведена спадкова справа № 329/2016 та внесені відомості про реєстрацію спадкової справи до Спадкового реєстру, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 4 жовтня 2016 року за № 45283938

В той час, нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі ст. ст. 4, 69 Закону України «Про нотаріат», перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Подібне положення міститься і в п. 4.14 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

3 жовтня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, Кардашевською М.В. була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1334/02-31, на підставі якої відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у видачі свідоцтв про прав на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року матері ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

В обґрунтування підстав для відмови у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, державний нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначив, що відповідно до вимог п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на заявлене спадкове майно (житловий будинок за господарським будівлями та спорудами) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація відсутня. З посиланням на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 12 грудня 2015 року (в новій редакції Постанови КМУ від 23 серпня 2016 року за № 553), яким на думку нотаріуса передбачено, що за відсутності відомостей у реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор (нотаріус) використовує наявні відомості, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - заявником не надані відомості з паперових носіїв, у зв'язку з тим, що реєстрові книги та реєстраційні справи на житловий будинок знаходяться в бюро технічної інвентаризації м. Донецька, який на теперішній час є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В силу вимог ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики та сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, а також відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

На підставі п. п. 1, 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України або не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Аналогічні положення містяться в п. п. 1, 3 Глави 13 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Одночасно, приписами ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу, який вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

З таких вимог закону випливає, що нотаріус має право відмовити у вчиненні нотаріальних дій виключно у випадках їх невідповідності законодавству України, у тому числі, якщо не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. В інших випадках, нотаріус зобов'язаний вчинити нотаріальну дію.

Однак, відмовляючи спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії пов'язаної із видачою свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, державний нотаріус таких вимог актів законодавства України недотримався, у зв'язку з чим винесена ним постанова суперечить вимогам закону і порушує права та законні інтереси спадкоємців на одержання в загальному (нотаріальному) порядку свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з наступних підстав.

Згідно із правилами п. 4.15 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до вимог п. 4.18 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, системний правовий аналіз наведених норм законодавства України, на думку суду, не пов'язує відсутність інформації в Державному реєстрі прав про реєстрацію права власності на житловий будинок з підставами для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, проте діяла на час укладання 22 серпня 1995 року договору купівлі-продажу житлового будинку, не містила положення про реєстрацію права власності, а передбачала лише реєстрацію житлового будинку органами бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи ту обставину, що спадкодавець набув права власності на житловий будинок в установленому на час укладання договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації суд вважає, що вчинення спадкодавцем за час життя будь-яких інших юридичних дій з метою оформлення права власності на будинок - закон не передбачав, у тому числі здійснювати обов'язкову реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державному реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому відповідно до приписів ч. 3 ст. 3 цього Закону, таке право власності на житловий будинок визнається дійсним.

Отже, поданий спадкоємцями оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку є належним правовстановлюючим документом, який підтверджує виникнення у спадкодавця права власності на житловий будинок, а відсутність відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є передбаченою законом підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилання державного нотаріуса у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 12 грудня 2015 року (в новій редакції Постанови КМУ від 23 серпня 2016 року за № 553) як на нормативно-правовий акт, процедуру якого нотаріус застосував до видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає необґрунтованим, оскільки цей Порядок регулює сферу правовідносин щодо державної реєстрації права власності і не поширюється на видачу свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 12 грудня 2015 року, на положення якого посилається державний нотаріус як на підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, на момент звернення спадкоємців 3 жовтня 2016 року втратило юридичну силу в результаті внесених змін на підставі Постанови КМУ від 23 серпня 2016 року за № 553 (набула чинності 6 вересня 2016 року), якою Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений зазначеною Постановою КМУ від 12 грудня 2015 року викладено в новій редакції, яка вже не містить положення на яке посилається у своїй постанові державний нотаріус.

Крім того, суд звертає увагу, позивачі не мали можливості отримання відповідної інвентаризаційної інформації органу бюро технічної інвентаризації за місцем знаходження об'єкту нерухомості в м. Донецьку, оскільки указана територія не підконтрольна органам державної влади України. Тому вимоги щодо надання такої документації нотаріусом при оформленні спадщини є, на думку суду, неможливими до виконання з моменту їх вимоги, та пов'язані з певним ризиком для життя і здоров'я громадян України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1 та 3 п. 11 Узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7 лютого 2014 року роз'яснив судам про те, що оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Судам слід пам'ятати, що при оскарженні в судовому порядку відмови у вчиненні нотаріальних дій предмет доведення повинен визначатися з урахуванням підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, оскільки від встановлення або не встановлення перелічених обставин залежить висновок про законність та обґрунтованість відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний нотаріус необґрунтовано відмовив спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року матері ОСОБА_5, на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_2, в результаті чого безпідставно позбавив можливості спадкоємців в нотаріальному порядку набути право власності на житловий будинок, а тому така відмова не ґрунтується на Законі.

Винесення необґрунтованої постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, позбавляє можливості спадкоємців на звернення до суду і з відповідним позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, оскільки однією із умов для ухвалення судом рішення про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування є подання спадкоємцями обґрунтованої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дій.

Відповідно до п. 12 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7 лютого 2014 року, при задоволенні позову про оскарження нотаріальних дій суд має зазначити, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються.

Задовольняючи позов про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Тому підстав для визнання такої відмови незаконною у суду відсутні.

З цього приводу заявлений цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки під час судового розгляду представник позивачів не наполягав на присудженні понесених ними судових витрат у виді сплаченого судового збору у розмірі 1280 грн. з відповідача, відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, їх необхідно віднести на рахунок позивачів.

При таких обставинах, на підставі ст. ст. 4, 10, 60, 88, 175, 212-215, 218 ЦПК України,, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевської Марти Володимирівни від 03.10.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом.

Зобов'язати Бориспільську міську державну нотаріальну контору вчинити нотаріальні дії, а саме видати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2) свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_7

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - відмовити.

Судові витрати в розмірі 1280 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, віднести на рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області С.М.Вознюк