АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/388/17 Номер провадження 22-ц/786/1618/17Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Дорош А.І.., Триголова В.М. при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 липня 2014 року він домовився з ОСОБА_3 про продаж нею йому житлового будинку, розташованого в с. Бережнівка Кобеляцького району Полтавської області, який вона успадкувала після своєї матері. В цей же день, в рахунок ціни будинку він передав ОСОБА_3 5000 грн., яка написала розписку про одержання нею коштів. Але в кінці 2016 року ОСОБА_3 заселила іншу особу, якій також пообіцяла продати будинок і від якої взяла гроші, але в сумі 30 000 грн. Вказував на те, що відповідачка ОСОБА_3 відмовляється оформляти нотаріально договір купівлі-продажу, а також відмовляється повертати кошти. Тому, позивач вважає, що договір між ним та ОСОБА_3 є нікчемним, в зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь 5000 грн.

У травні 2017 року позивач ОСОБА_4 змінив підставу позову та надав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначає, що ОСОБА_3 в наданому запереченні не визнає факту досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а отже такий договір юридично вважається не укладеним і застосовувати до нього положення закону щодо правових наслідків недійсності правочину підстав немає. Те ж саме стосується й договору оренди з правом викупу. Отже, позивач вважає, що у ОСОБА_3 не було ніяких правових підстав в отриманні від позивача грошей в сумі 5000 грн., а тому вона повинна ці гроші йому повернути. В зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь 5000 грн. безпідставно набутого майна та понесені позивачем судові витрати у розмірі 640 грн. та 1000 грн. за юридичну допомогу адвоката.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (КФОПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (КФОПП НОМЕР_2) грошові кошти в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (КФОПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (КФОПП НОМЕР_2) у відшкодування судових витрат на сплату судового збору 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок) грн. та 1000 (одну тисячу) грн., сплачених за юридичну допомогу адвоката, а всього у відшкодування судових витрат 1640 (одну тисячу шістсот сорок) грн.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а також відмовити у стягненні з неї на користь позивача судових витрат в сумі 640 гривень та 100 гривень за юридичну допомогу адвоката. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з'ясовано усіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано належної оцінки правовідносинам, а також наявним у матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Судове засідання проводилось за участі апелянта та представника позивача, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 31 липня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 грошову суму 5000 (п'ять тисяч) гривень за будинок в якому він буде проживати, з правом подальшого викупу, про що написала письмову розписку в присутності ОСОБА_5, яку передала ОСОБА_4 (а.с. 4).

Як пояснили, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 і9 ОСОБА_6, їм було відомо від ОСОБА_4 та від ОСОБА_3 про те, що в липні 2014 року ОСОБА_4 передав гроші ОСОБА_3 в сумі 5000 гривень, як частину платежу в рахунок купівлі-продажу будинку для того, щоб ОСОБА_3 за ці кошти оформила документи на будинок, як спадкове майно на себе, щоб була можливість переоформлення на покупця через нотаріальну контору.

Так, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 посилався на те, що кошти за розпискою були отримані ОСОБА_3 безпідставно, оскільки в подальшому договір купівлі-продажу вказаного будинку, укладений не був, та в кінці 2016 року ОСОБА_3 ще й заселила в будинок іншу особу, а коли позов був на розгляді суду оформила через нотаріальну контору договір купівлі-продажу будинку з іншою особою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що вона набула від позивача грошові кошти в сумі 5000 грн. при наявності достатніх правових підстав, як плату по договору купівлі-продажу, так само й по договору найму чи оренди з правом викупу, так як такі договори в подальшому укладені не були, а тому ці кошти вважаються безпідставно набутим майном.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Доводи апелянта про те, що кошти від ОСОБА_4 були отримані нею на підставі договору найму є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини.

Крім того, питання про розподіл судових витрат, місцевим судом вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а тому доводи відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За правилами ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В матеріалах справи мається розрахунок суми витрат на правову допомогу, в якому крім розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню маються докази сплати її позивачем адвокату, а тому доводи апелянта в цій частині є також необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, не спростовують правильних висновків місцевого суду. Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ А.І. Дорош /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: