УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/ 2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 02 жовтня 2004 року в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області між ним та ОСОБА_2 У 2011 році, під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 безоплатно з комунальної власності була передана земельна ділянка площею 0,0850 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку оформлені на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2013 року шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2, зареєстрований в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області 02 жовтня 2004 року за актовим записом № 15, розірвано.

Позивач зазначав, що відповідно правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. У період з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведене вважає, що спірна земельна ділянка набута сторонами за час перебування в шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, частки у спільній сумісній власності є рівними, тому він має право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 має право власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки, оскільки вона набута сторонами за час перебування в шлюбі в період дії ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, відповідно до якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності у тому числі приватизації.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження усправі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова