АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1448/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Христинівської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Христинівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_9 звернулась до суду із позовом до Христинівської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що після смерті її батька ОСОБА_10 відкрилась спадщина, до складу якої входить і право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці.

Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, та у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_11, яка померла 01.08.2002 року, після смерті якої спадщину прийняв, але не оформив ОСОБА_10

Відповідно до заповіту від 23.01.2002 року ОСОБА_11 належну їй 1/2 частину житлового будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці заповіла ОСОБА_10

Позивачка вказує, що її батько ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11 шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки на момент смерті ОСОБА_11 проживав разом з останньою з 1991 року, а з 17.09.2002 року був зареєстрований за цією адресою і постійно проживав там до дня смерті.

Враховуючи наведене, ОСОБА_9 просила суд встановити факт прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті ОСОБА_11, яка померла 01.08.2002 р., та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 10.02.2015 р., право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці.

У грудні 2016 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_9 та Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обгрунтування позову посилалась на те, що 01.08.2002 р. померла її рідна тітка ОСОБА_11, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить і право власності на житловий будинок по вул. Воровського, 80/1 в м. Христинівці. З 1991 р. її тітка, будучи людиною похилого віку, окрім отримання пенсії, на умовах користування надала для тимчасового проживання кімнату у вказаному вище будинку ОСОБА_10 Зі слів тітки відомо, що остання залишила на її імя заповіт. Після смерті тітки ОСОБА_8 мала розмову з ОСОБА_10, в якій він просив її дожити до смерті у вказаному будинку, оскільки його дочка ОСОБА_9 відібрала в нього будинок в с. Орадівці Христинівського району та вигнала його і йому не має де жити.

ОСОБА_8 погодилась на його прохання, оскільки за життя її тітки ОСОБА_10 тривалий період винаймав кімнату і вона також була з ним знайома, при цьому між ними була домовленість про те, що він сплачуватиме всі комунальні платежі та утримуватиме будинок в належному стані. Після смерті тітки ОСОБА_11 без її згоди ОСОБА_10 зареєструвався у вказаному вище будинку і її про це не повідомив.

ОСОБА_8 просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок по вул. Воровського, 80/1 в м. Христинівці.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_9 задоволено та встановлено факт прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті ОСОБА_11, яка померла 01.08.2002 року.

Визнано за ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 10.02.2015 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. Боровського, 80 в м. Христинівці Черкаської області.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_8 ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки апелянт оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9, колегія суддів відповідно до ст. 303 ЦПК України переглядає рішення суду лише в цій частині.

Встановлено, що 10.02.2015 року помер ОСОБА_10, батько позивачки ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, у встановлений законом строк звернувшись до приватного нотаріуса Христинівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 із заявою про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_10 04.12.2013 р. склав заповіт, яким 1/2 частину житлового будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці заповів своєму синові ОСОБА_13, який помер раніше спадкодавця ОСОБА_10 і спадщину після смерті останнього прийняти не міг, дітей у ОСОБА_13 не було. Вказану обставину не заперечували особи, які беруть участь у справі під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Постановою приватного нотаріуса Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_12 від 28.11.2016 р. ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Христинівка, вул. Воровського, 80, Христинівського району, який залишився після смерті її батька ОСОБА_10, який помер 10.02.2015 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану частину житлового будинку, документів, які підтверджують родинний звязок між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, та документа, який підтверджує факт проживання однією сімєю вказаних осіб (а.с. 72).

Вказана 1/2 частина житлового будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці належала ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.1986 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 31.05.2016 р. (а.с. 51-52).

Відповідно до заповіту від 23.01.2002 р. ОСОБА_11 заповіла ОСОБА_10 належну їй 1/2 частину житлового будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці (а.с. 102).

ОСОБА_11 померла 01.08.2002 р. (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив із того, що померлий ОСОБА_10 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном 1/2 частиною будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівка.

При цьому, судом першої інстанції вірно застосовано положення ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини 01.08.2002 року.

Так, згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що після смерті ОСОБА_11 спадкоємець за заповітом ОСОБА_10, який проживав разом з останньою в 1/2 частині житлового будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівці, продовжив проживати у вказаному житловому будинку, 17.09.2002 р. був зареєстрований за цією адресою, що підтверджується будинковою книгою, дослідженою у судовому засіданні. ОСОБА_10 користувався і доглядав за вказаним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок.

Вказані обставини підтвердили своїми поясненнями свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Третя особа ОСОБА_8 також вказує, що ОСОБА_10 проживав у будинку, належному померлій 01.08.2002 року ОСОБА_11, з 1991 року і після її смерті продовжував у ньому проживати, сплачувати комунальні платежі та підтримувати будинок в належному стані.

Вказані обставини свідчать про фактичний вступ ОСОБА_10 в управління та володіння спадковим майном 1/2 частини будинку по вул. Воровського, 80 в м. Христинівка.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для встановлення факту прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті ОСОБА_11, яка померла 01.08.2002 р., що складається із 1/2 частини вказаного будинку.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження представника апелянта про те, що позов ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, оскільки нею не доведено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали як одна сімя.

Так, ОСОБА_10 є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_11, а не за законом, як помилково вважає апелянт. Положення ст. 549 ЦК УРСР поширюються як на спадкування за законом, так і на спадкування за заповітом. Таким чином, судом відповідно до закону встановлено факт прийняття ОСОБА_10 спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Доказів наявності інших заповітів та відповідно інших спадкоємців за заповітом апелянтом не надано.

Свої спадкові права ОСОБА_10 за життя не оформив та не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 ст. 23 його постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що постановою нотаріуса від 28.11.2016 року позивачці ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частину житлового будинку, зокрема, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа у спадкодавця на вказану частину житлового будинку.

З наведеного вбачається, що позивачкою виконано всі необхідні дії для визнання за нею права власності на вказане спадкове майно, в порядку спадкування після ОСОБА_10

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_9 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_10 у встановленому законом порядку, суд першої інстанції правомірно визнав за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 право власності на 1/2 частину будинку по вул. Воровського, 80, в м. Христинівка.

З огляду на викладене, судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апелянта не впливають на законність рішення суду першої інстанції та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Христинівської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Христинівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :