АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 648/2988/16-ц Головуючий в І інстанції Кусік І. В. Провадження №22-ц/791/1350/17 Доповідач: Воронцова Л. П
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВоронцової Л.П.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Полікарпової О. М.,
секретарПрушинська О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 06 жовтня 1984 року по 19 квітня 2011 року. В період шлюбу 14 січня 2005 року без укладання письмового договору купівлі-продажу, відповідач придбала 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 липня 2010 року вказаний договір було визнано таким, що відбувся.

Позивач зазначав, що вказана частина будинку була придбана за спільні кошти та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу позивач проживав в спірному будинку до лютого 2016 року, після чого відповідач позбавила його цього права.

Просив суд, уточнивши позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частини від 1/3 частини (1/6 частини) житлового будинку в розмірі 102 252,64 грн. та стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 1/2 частини від 1/3 частини (1/6 частини) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 102 252,64 грн та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 1102,40 грн., по оплаті правової допомоги 6500,00 грн., по оплаті за проведення експертизи 4085,40 грн., всього: 11 687,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права і неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В письмових запереченнях ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбане відповідачем за час шлюбу, тобто належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках (по 1/2 від 1/3 частини), за результатами експертизи встановлено неможливість виділу належної позивачу частки майна в натурі та визначено вартість майна, тому вважав можливим стягнути з відповідачки на його користь вартість належної позивачу частки у спірному майні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, дав неналежну оцінку наданим сторонами доказам і неправильно витлумачив норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду, ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що сторони з 1984 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2011 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а. с. 8/.

Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 21 липня 2010 року, визнано таким, що відбувся договір купівлі - продажу 1/3 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 та визнано за останньою право власності на вказану частку у домоволодінні. Згідно витягу про державну реєстрацію прав Херсонського державного бюро технічної інвентаризації від 06 грудня 2010 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 квітня 2010 року, відповідач є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, державна реєстрація права власності якого відбулася 12 квітня 2010 року /а. с. 9 - 10, 11, 12, 13/.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена вище правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6 - 399 цс 17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_5 доводила факт придбання частини домобудівлі за особисті кошти. Вона зазначала, що позивач у справі - колишній чоловік, працював не постійно, зловживав алкогольними напоями, зароблені кошти витрачав на свої особисті потреби, без її згоди продав належний їй автомобіль, а виручені від продажу кошти спрямував на погашення своїх особистих боргів. Вона змушена була також погашати його борги та кредити. Будинок, в якому вони жили - є її спадщиною. Чоловік ніколи, за період спільного проживання, не приймав участі в його утриманні, проведенні ремонтів. Весь тягар утримання їх сім'ї лягав на неї. З 2002 року вона зареєстрована, як фізична особа - підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність з надання перукарських послуг. Її подруга з дитинства ОСОБА_9, знаючи, що її тітка продає свою частку у будинку надала їй грошові кошти для її придбання - 4 000 грн. Такі вчинки подруга робила не вперше: вона оплатила її санаторно - курортне лікування; лікування позивача.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердили, що гроші в розмірі 4 000 грн на придбання 1/3 частини домобудівлі відповідачці надала ОСОБА_9 і, що чоловік відповідачки гроші, які заробляв, пропивав, вона сама «тягнула» свою сім'ю.

З трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що він працює періодично. На час придбання спірної частини домобудівлі, у січні 2005 року, він працював з 25 жовтня 2004 року, до цього часу більше п'яти місяців ніде не працював /а. с. 6 - 7/.

У порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ОСОБА_6 належними та допустимими доказами не довів той факт, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя та його вклад у придбання майна. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що спірне майно, не має статусу об'єкта спільної сумісної власності подружжя і, відповідно до ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю ОСОБА_5

Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майна подружжя - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 21 липня 2017 року Рішення набрало законної сили 20 липня 2017 року

Суддя Секретар судового засідання Л. П. Воронцова О. В. Прушинська