У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 18 листопада 2014 року вона звернулася до прокуратури Одеської області з заявами № 7935 та № 7936 про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо вчинення стосовно неї працівниками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі − ГУ МВС України) кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України.

Однак працівниками прокуратури була допущена бездіяльність, яка виразилась у невнесенні до ЄРДР відомостей, викладених у заявах від 18 листопада 2014 року № 7935 та № 7936.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року скарга ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури задоволено. Зобов'язано уповноважену службову особу прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заявах від 18 листопада 2014 року № 7935 та № 7936.

Позивачка зазначала, що при зверненні нею до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури, при розгляді скарги у суді вона понесла витрати на проїзд з м. Березівки до м. Одеси та у зворотному напрямку у розмірі 240 грн 30 коп., які просила стягнути з прокуратури Одеської області як майнову шкоду. Крім того, позивачка посилалася на те, що незаконною бездіяльністю працівників прокуратури їй завдана моральна шкода, яку вона оцінила у 50 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 рокурішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_4 220 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

19 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що ухвалюючи рішення, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, пов'язаних з проїздом з м. Березівка до м. Одеси для прийняття участі у судових засіданнях, а також щодо стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та постановити нову ухвалу, якою заяву про ухвалення рішення задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

В своїй заяві ОСОБА_4 вказував на те, що суд не вирішив питання щодо стягнення на її користь понесених судових витрат, які складаються з транспортних витрат на поїздки на судові засідання до суду першої інстанції, а також на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги (при цьому сума витрат за подачу апеляційної скарги вказана не була). А також просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача судового збору на користь держави, оскільки вона звільнена від його сплати.

Разом з тим заявниця не надала суду жодного належного та допустимого доказу понесених нею витрат на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги, а також не врахувала ту обставину, що апеляційна скарга подана після ухвалення рішення судом першої інстанції і вказані обставини не могли розглядатися судом першої інстанції при розгляді справи.

З матеріалів вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення в частині відшкодування майнової та моральної шкоди. Із змісту рішення вбачається, що судова колегія частково погодилася з вимогами позивача у частині стягнення витрат на проїзд у розмірі 220 грн 71 коп., які і були стягнуті цим рішенням з відповідача. В іншій частині позовних вимог їй було відмовлено за недоведеністю.

Доказів понесених нею витрат на поїздку у зв'язку з подачею апеляційної скарги заявниця не надала, суму таких витрат не вказала, а тому колегія суддів не мала можливості задовольнити ці вимоги.

Що стосується вимог заяви про те, що апеляційний суд у своєму рішенні від 22 листопада 2016 року не вирішив питання про стягнення з відповідача судового збору на користь держави, оскільки вона звільнена від його сплати, то колегія суддів обґрунтовано відмовила у цих вимогах, оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. ОСОБА_4 не наділена повноваженнями представляти державу у судах.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Маляренко А.В.