Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1790/15-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у сумі 20773 грн. 47 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 14 липня 2006 року ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору №ZRH0RX00133795 отримала кредит у розмірі 5117 грн. 20 коп. зі сплатою 20,4% відсотків за його користування на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 27 жовтня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 20773 грн. 47 коп.

Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2016 року позов задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без належного зясування обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що рішенням Коростишівського районного суду від 05 вересня 2012 року по даному кредитному договору вже ухвалено рішення про стягнення із відповідача на користь Банку заборгованості по кредиту, відсоткам та штрафних санкцій. Крім того, умови споживчого кредиту не містять підпису відповідача, тому не можуть бути використані як для обґрунтування заборгованості, так і для регулювання правовідносин між сторонами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Судом встановлено, що 14 липня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ZRH0RX00133795, за яким остання отримала споживчий кредит на загальну суму 5117 грн. 20 коп. шляхом перерахування на рахунок торгівельного підприємства згідно договору купівлі-продажу №0 від 02.07.2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 13 липня 2007 року.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (далі Умови), а також Тарифами складає кредитно-заставний договір і відповідач з ними погоджується (а.с. 5).

Згідно позовних вимог, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 27 жовтня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 38647 грн. 30 коп., з яких заборгованість за кредитом 829 грн. 72 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8843 грн. 41 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 28974 грн. 17 коп.

Приймаючи до уваги виданий судовий наказ Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2007 року та рішення цього суду від 05 вересня 2012 року, якими з відповідача на користь Банку за вказаним кредитним договором стягнуто заборгованість у розмірі 19339 грн. 23 коп., то позивач просить суд стягнути різницю, що становить 19308 грн. 07 коп., а також відповідно до пункту 5.3 Умов 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 965 грн. 40 коп. штрафу (процентна складова), а всього 20773 грн. 47 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами правовідносин згідно договору кредиту.

У той же час колегія суддів не може погодитися із висновком суду про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі позовних вимог.

Так, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені та інших витрат.

Згідно положень статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору.

Судом встановлено, що Банк свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачем зобовязання за вказаним договором не виконано.

Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ознайомившись із матеріалами справи № 2-Н-90/07р. про видачу судового наказу та цивільною справою № 2-234/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається із розрахунку заборгованості за кредитом, який міститься у цивільній справі № 2-234/12, судового рішення по даній справі і наданого позивачем розрахунку заборгованості по справі, яка переглядається, заборгованість по кредиту у розмірі 829 грн. 72 коп. та нараховані відсотки на залишок простроченої заборгованості у сумі 8843 грн. 41 коп. були предметом розгляду попередньої цивільної справи і по ним прийнято рішення 05 вересня 2012 року. Фактично згідно розрахунку по справі, яка переглядається, відсотки за користування кредитом після набрання вказаним рішенням законної сили не нараховувалися. Також судовим рішенням від 05.09.2012 за порушення строків здійснення платежів стягнуто із відповідача на користь Банку за порушення строків здійснення платежів штраф (фіксована частина та процентна складова), що виключає можливість повторного такого стягнення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту - 829 грн. 72 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 8843 грн. 41 коп., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 965 грн. 40 коп. штрафу (процентна складова) за порушення позичальником строків платежів є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтями 625, 629 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, пеня нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-249цс15.

За положеннями статей 258, 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), яз якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно наданого розрахунку Банком нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за кредитним договором у розмірі 28974 грн. 17 коп.

Колегія суддів вважає, що Банк при нарахуванні пені допустився помилки виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках, а також розмір пені (0,15%) в межах річного строку є незмінними, тому пеню необхідно розраховувати за формулою: (тіло кредиту плюс відсотки за користування кредитом), далі цю суму помножити на розмір пені, зазначеної в Умовах договору і помножити на 365 днів. Зокрема: - (829 грн. 72 коп. + 8843 грн. 41 коп.) х 0,15% х 365 = 5296 грн. 04 коп.

Відтак, на користь Банку підлягає стягненню 5296 грн. 04 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення апеляційної скарги та позову, то пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати із обох сторін. Зокрема, із відповідача на користь позивача суд стягує 310 грн. 59 коп. судових витрат (сплачений судовий збір при предявленні позову), а з Банку на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 341 грн. 64 коп. судових витрат (сплачений судовий збір при поданні апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість станом на 27 жовтня 2015 року за кредитним договором №ZRH0RX00133795 від 14 липня 2006 року по пені у розмірі 5296 грн. 04 коп. та 310 грн. 59 коп. судових витрат.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 341 грн. 64 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: