Справа №591/1088/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1111/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Правекс-Банк»

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23.05.2017 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, ПАТ КБ «Правекс-Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки правовідносини між сторонами виникли з приводу надання споживчого кредиту, тому справа не підлягає розгляду третейськими судами.

Представник банку підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги через те, що у договорі поруки є третейське застереження щодо вирішення питання виконання цього договору в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту споживачів».

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, але про час та місце його проведення була повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що п. 11.1 кредитного договору передбачено третейське застереження, а від представника ОСОБА_3 надійшло заперечення проти розгляду справи в суді у зв'язку з наявністю в кредитному договорі такого застереження, тому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишив позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи, а ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального права.

Як вбачається з цивільної справи, 27.02.2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду із позовом та просило стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на свою користь заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 40485,61 доларів США, яка виникла у зв'язку з неналежним виконання позичальником умов кредитного договору.

26.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №3566-008/08Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті га загальну суму 42500,00 доларів США для споживчих цілей строком до 26.09.2033 року зі сплатою 12,49 % річних.

Згідно з п. 11.1 цього договору сторони погодилися внести до кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у відповідності з його регламентом.

Також, 26.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №3566-008/08Р, за умовами якого остання поручається перед банком за виконання ОСОБА_3 у повному обсязі всіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору.

Пунктом 3.1 договору поруки його сторони погодилися внести до договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у відповідності з його регламентом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

23.05.2017 року до місцевого суду надійшло заперечення від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з наявність третейського застереження в кредитному договорі (а.с. 131).

Заперечень від іншого відповідача ОСОБА_4 проти вирішення спору в суді цивільна справа не містить.

Одним зі способів захисту прав субєктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03.02.2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Віднесення правовідносин до того чи іншого виду в теорії цивільного права відбувається за ознаками субєктів цих правовідносин та змісту цих правовідносин.

Субєктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк.

Разом з тим порука є способом забезпечення зобовязань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не повязаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обовязку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у разі наявності домовленості сторін договору поруки про вирішення спору у третейському суді, це є підставою для залишення позовної вимоги до поручителя без розгляду в суді загальної юрисдикції при надходження від відповідача - поручителя ( або його представника) до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про залишення позову заяви ПАТ КБ «Правекс-Банк» до позичальника та поручителя без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, бо спори з приводу стягнення кредитної заборгованості з позичальників за споживчими кредитами не підлягають розгляду третейським судам, а від поручителя ОСОБА_4 не надходило заперечень проти вирішення спору в суді, хоча і договір поруки містить третейське застереження.

За таких обставин, висновок суду про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду є помилковим, а законних підстав для ухвалення оскаржуваного рішення, передбачених в п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, у суду першої інстанції не було.

Ухвала суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі вимог п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Правекс-Банк» задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2017 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає касаційному оскарженню, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: