Номер провадження: 22-ц/785/2944/17
Головуючий у першій інстанції Тюмін О.Г.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа Прокуратура Кілійського району Одеської області про стягнення заробітної плати та інших виплат, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Позивач звернулася 28.08.2015 року до Кілійського районного суду Одеської області із позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», який уточнювала шляхом подання уточненого позову 25.10.2016 року (т.1 а.с. 212) та остаточно просила стягнути невиплачені грошові кошти на загальну суму 17 895,80 грн з урахуванням утримань із заробітної плати; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2015 року по 01.10.2016 року в розмірі 39 098,64 грн; стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн; стягнути витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн.

Позивач, ОСОБА_2 та її представник до суду не з'явилися, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. В обґрунтування позову, позивач в позовній заяві зазначала, що відповідачем, після винесення судом рішень про поновлення її на роботі, безпідставно не виплачено компенсацію за вимушений прогул за період роботи з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року та з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року, що з урахуванням індексу інфляції складає 1572,54 грн та 786,84 грн, разом 2359,38 грн Також, відповідачем не виплачено компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року, що з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 7644,64 грн. Позивач посилається на те, що під час її поновлення на роботі на підставі рішення суду від 10.11.2014 року наказом №251-К від 02.03.2015 року їй призначено посадовий оклад в розмірі 1500 грн, при тому, що на той час у працівників на аналогічній посаді згідно штатного розкладу оклад складав 2300 грн. У зв'язку з чим позивач вважала, що невиплачена заробітна плата з відповідними індексацією та компенсаціями складає 7891,78 грн. Крім того, позивач вказувала, що оскільки, відповідачем не здійснено виплату всіх належних сум при звільнені, вона має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки, що з урахуванням інфляції складає 39098,64 грн.

Представник відповідача до суду не з'явився, надав на адресу суду письмові заперечення, в яких з позовом не згоден в повному обсязі з наступних підстав. Позовну вимогу щодо виплати заробітної плати за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року вважає безпідставною, посилаючись на те, що в рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та поновлено останню на посаді економіста 1 категорії філії - Кілійського відділення №6731 ВАТ «Ощадбанк», не вказано з якої дати відповідач повинен був поновлювати ОСОБА_2 на роботі. Банк на виконання рішення суду та власноручно написаної заяви ОСОБА_2 про прийняття на роботу з 03.05.2012 року наказом начальника філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за № 252-К від 03 травня 2012 року поновив ОСОБА_2 на роботі з 03 травня 2012 року, а тому вважає, що в них немає правових підстав для виплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року.

Щодо виплати заробітної плати за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року відповідач вимогу не визнає та вказував на те, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року в сумі 38 757,62 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року в частині стягнення середнього заробітку було змінено та стягнуто з АТ «Ощадбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року у розмірі 33 552, 02 грн. Як вказує відповідач, зазначені рішення суду ним було виконано в повному обсязі. Крім того, на виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року Банком 02 березня 2015 року було видано наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №100515/0440 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн в місяць. Також, Банком в добровільному порядку було сплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року в розмірі 4 524,75 грн. Тому, відповідач вважає цю вимогу необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Позовну вимогу щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року відповідач вважає такою, що не підлягає задоволенню оскільки ОСОБА_2 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року та власноручно написаної нею заяви було поновлено на роботі з 03 травня 2012 року на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №100515/0440 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з посадовим окладом 1270,00 грн в місяць, а тому вважає, що у Банку немає правових підстав для виплати компенсації за невикористанні відпустки за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року.

Позовну вимогу щодо встановлення неправильного розміру окладу вважає необґрунтованою, оскільки Банк видаючи наказ про поновлення на роботі встановив посадовий оклад позивачу в розмірі 1500,00 грн передбачений штатним розкладом Банку на цю посаду.

З твердженнями позивача, що вона має право на індексацію заробітної плати відповідач не погоджується, посилаючись на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів громадян проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. При цьому, відповідно до повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції у квітні 2012 року встановив 100,0%, у травні 2012 року 99,7%, що не перевищує поріг індексації, встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 6 500,00 грн на правову допомогу та з наведеними позивачем розрахунками відповідач не погоджується та вказує, що розрахунок витрат не відповідає вимогам законодавства та є необґрунтованим, оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. При цьому, такі дії адвоката як консультування щодо позовних вимог, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка до судових засідань, підготовка процесуальних документів не відноситься до інших процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому витрати на вчинення зазначених дій адвокатом не можуть вважатися витратами на правову допомогу.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивач моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн представник відповідача вважає її безпідставною, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року, з урахуванням індексу інфляції та компенсації, у розмірі 1457,98 грн з подальшим утриманням із вказаної суми податків та інших обов'язкових платежів, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2014 року по 10.11.2014 року, з урахуванням індексу інфляції та компенсації, у розмірі 775,24 грн з подальшим утриманням із вказаної суми податків та інших обов'язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 1000 грн, 6 500,00 грн витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

На вказане рішення суду сторони подали апеляційні скарги, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволення частини позову та ухвалити нове рішення про повне задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а ПАТ «Державний ощадний банк України» просить оскаржуване рішення скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у позові, також посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кілійське відділення №6731 та скасовано наказ філії Кілійського відділення №6731 ПАТ «Державний ощадний банк України» за №34 від 31 березня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і ОСОБА_2 поновлено на посаді економіста 1 категорії, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, за роботу у вихідний день, вихідну допомогу та моральну шкоду. (том І, а.с. 232-238)

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року ОСОБА_2 за вищевказаним рішенням суду було поновлено на роботі з 3 травня 2012 року на посаді економіста І категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з посадовим окладом 1270 грн. (том І, а.с.36)

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 1030 від 24 вересня 2012 року у зв'язку з виробничою необхідністю та збитковою діяльністю обласного управління, з метою оптимізації чисельності підлеглого персоналу наказано скоротити з 26 листопада 2012 року економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 Філії-Одеського обласного управління «Ощадбанк» ОСОБА_2 (том І, а.с.13)

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2012 року ОСОБА_2 була ознайомлена з вищевказаним наказом від 24 вересня 2012 року, про що свідчить її підпис на наказі та попередженні про наступне звільнення (том І, а.с. 14).

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 1617-К від 03 грудня 2012 року звільнено ОСОБА_2, економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440, 03 грудня 2012 року у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП (том І, а.с. 169).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», та скасовано наказ Філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за №1617-к від 03 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і ОСОБА_2 поновлено на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ№10015/0440, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року, моральну шкоду та витрати на правову допомогу (том І, а.с. 241-246).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (том І, а.с. 247-251).

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 251-к від 02 березня 2015 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року скасовано дію наказу №1617-к від 26.02.2012 року про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн на місяць. Постановлено виплатити ОСОБА_2 середній заробіток в межах суми платежу за один місяць в розмірі середньої заробітної плати 1165,96 грн за відрахуванням податків та інших загальнообов'язкових платежів (том І, а.с. 15, 122)

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 303-к від 16 березня 2015 року внесено зміни до наказу № 251-к від 02.03.2015 року, а саме в п. 1 наказу №251-к від 02.03.2015 року читати: «Скасувати дію наказу №1617-к від 03.12.2012 року про звільнення ОСОБА_2 з посади економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440». (том І, а.с. 16, 123)

Відповідно до видаткового касового ордеру №78930479 (#78930479) від 17 березня 2015 року на виконання рішення суду ОСОБА_2 видано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26351,00 грн (том І, а.с. 129)

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 328-к від 23 березня 2015 року наказано сплатити ОСОБА_2, економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року (том І, а.с. 131).

Відповідно до меморіального ордеру №79349545 (#29549545) від 24 березня 2015 року ОСОБА_2 видано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року в розмірі 4524,75 грн (том І, а.с. 132).

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз'яснень в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

На підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі.

Рішення суду в частині поновлення на роботі відповідно до вимог п. 4 ч. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, про що зазначено в резолютивній частині вищевказаного рішення.

За вказаним рішенням суду ОСОБА_2 було поновлено на роботі з 03 травня 2012 року (наказ начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року).

Докази виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року відповідачем суду не надано.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18.04.2012 року встановлено, що середньоденний заробіток з розрахунку середньої заробітної плати на момент звільнення 1123,50 грн, згідно довідки про зарплату за останні 2 місяця до звільнення, становить 53,50 грн (том І, а.с.232-238).

Таким чином, сума середнього заробітку позивача за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року становить 481,95 грн (53,50 грн х 9 дн. = 481,95 грн) без врахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, оскільки сплата податків та інших обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця, тобто відповідача.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в даному випадку оплата праці (грошове забезпечення); індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка; підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції становить:

2012 рік - 99,8 %

2013 рік - 100,5 %

2014 рік - 124,9 %

2015 рік - 143,3 %

2016 рік - 106,4 %

Таким чином, в 2014 році індексація складає: 491,95 грн х 1,249 = 614,44 грн - 491,95 грн = 122,49 грн;

У 2015 році 491,95 грн х 1,433 = 704,96 грн - 491,95 грн = 213,01 грн.

У 2016 році: 491,95 грн х 1,064 = 523,43 грн - 491,95 грн = 31,48 грн.

Всього за всі роки індексація складає 122,49 грн + 213,01 грн +31,48 грн = 366,98 грн.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Щодо нарахування компенсації за порушення строку виплати заробітної плати суд правильно прийняв розрахунок позивача та стягнув компенсацію у розмірі 599,05 грн.

У свою чергу середній заробіток за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 1457,98 грн (491,95 грн + 366,98 грн + 599,05 грн = 1457,98 грн) без врахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, оскільки сплата податків та інших обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця, тобто відповідача.

Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 04.11.2014 року по 10.11.2014 року суд обґрунтовано виходив з наступного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року було змінено рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 грудня 2012 року по 04 листопада 2014 року.

Відповідачем не надано суду докази виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року по день винесення судом рішення - 10 листопада 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року становить 69,61 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку позивача за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року становить 278,44 грн (69,60 х 4 = 278,44).

Згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції становить:

2014 рік - 124,9 %

2015 рік - 143,3 %

2016 рік - 106,4 %

Таким чином, в 2014 році індексація складає: 278,44 грн х 1,249 = 347,77 грн- 278,44 грн = 69,33 грн;

У 2015 році 278,44 грн х 1,433 = 399,00 грн - 278,44 грн = 120,56 грн.

У 2016 році: 278,44 грн х 1,064 = 296,26 грн- 278,44 грн = 17,82 грн.

Всього за всі роки індексація складає 63,33 грн + 120,56 грн +17,82 грн = 201,71 грн.

Щодо нарахування компенсації за порушення строку виплати заробітної плати суд правильно прийняв розрахунок позивача та стягнув компенсацію у розмірі 295,09 грн.

У свою чергу середній заробіток за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 775,24 грн (278,44 грн + 201,71 грн + 295,09 грн = 775,24 грн) без врахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, оскільки сплата податків та інших обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця, тобто відповідача.

Позовну вимогу щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року, суд вірно вважав такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 307-к від 16 березня 2015 року звільнено ОСОБА_2, економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 29 травня 2015 року за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. (том І, а.с. 17, 124)

17 березня 2015 року ОСОБА_2 була ознайомлена з вищевказаним наказом від 16 березня 2015 року, про що свідчить її підпис на наказі (том І, а.с. 17).

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 159-в від 16 березня 2015 року надано ОСОБА_2, економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року тривалістю 29 календарних днів з 18 березня по 16 квітня 2015 року включно (том І, а.с. 18, 172).

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 161-в від 16 березня 2015 року надано ОСОБА_2, економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2013 року по 02.12.2014 року тривалістю 29 календарних днів з 17 квітня по 18 травня 2015 року включно (том І, а.с. 19, 171).

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 162-в від 16 березня 2015 року надано ОСОБА_2, економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2014 року по 16.03.2015 року тривалістю 11 календарних днів з 19 травня по 29 травня 2015 року включно (том І, а.с. 20, 170).

Відповідно до Закону України «Про відпустки» (далі - Закон) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

За положеннями ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Аналогічні положення містяться і в ст. 75 КЗпП України.

Як встановлено рішенням Кілійського районного суду від 18.04.2012 року: «наказом №34 від 31.03.2010 року по філії - Кілійському відділенні №6731 ПАТ «Ощадний банк України» відповідальна особа по роботі з проблемними активами ОСОБА_2 звільнена з роботи згідно ст. 40 п. 2 КЗпП України за результатами перевірки представниками відділу по роботі з проблемними активами Одеського облуправління ВАТ «Ощадбанк» лист від 18 березня 2010 року у зв'язку з невідповідністю займаній посаді та усунута від роботи з 02 квітня 2010 року» (том І, а.с. 232-238).

Вказаним рішення скасовано наказ філії Кілійського відділення №6731 ПАТ «Державний ощадний банк України» за №34 від 31 березня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і ОСОБА_2 поновлено на посаді економіста 1 категорії, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. / том І, а.с. 31, 47-55/

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року ОСОБА_2 за вищевказаним рішенням суду було поновлено на роботі з 03 травня 2012 року на посаді економіста І категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з посадовим окладом 1270 грн (том І, а.с.36).

Враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 75 КЗпП України та ст. 6 Закону відпустка надається за відпрацьований робочий рік, а в період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року ОСОБА_2 не працювала - перебувала у вимушеному прогулі, що підтверджується матеріалами справи, суд вірно не вбачав правових підстав для задоволення вимоги щодо виплати їй компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року.

Стосовно позовних вимог, що при поновлені на роботі Банк повинен був встановити позивачу посадовий оклад в розмірі 2 3000,00 грн, а не 1 500,00 грн та виплати різниці між окладами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

За положеннями ч. 6 ст. 96 КЗпП України посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 251-к від 02 березня 2015 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року скасовано дію наказу №1617-к від 26.02.2012 року про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн на місяць (том І, а.с. 122).

Відповідно до посадових окладів керівних працівників і спеціалістів ТВБВ І, І-А, ІІ типів «АТ «Ощадбанк» з 01 січня 2015 року, витягів зі штатного розпису філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 02 березня 2015 року, з 16 березня 2015 року посадовий оклад спеціаліста І категорії встановлено на рівні - 1585,00 грн (том І, а.с. 163-165).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, твердження ОСОБА_2, що Банк повинен був встановити їй посадовий оклад в розмірі 2 300,00 грн та виплатити їй різницю між окладами, суд правильно вважав безпідставним та необгрунтованим, а вимогу такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2015 року по 01.10.2016 року у розмірі 39 098,64 грн суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Враховуючи положення ст. 116 КЗпП України та те, що на час звільнення вказана вище сума не була нарахована та не належала позивачу до виплати, суд обґрунтовано не вбачав підстав для задоволення і цієї вимоги.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесено до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому ст. 84 ЦПК України передбачає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні , на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годинну участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суду, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом також правильно було встановлено, що розмір наданих позивачу послуг з правової допомоги, його представником розраховано відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт, а саме: - консультування щодо позовних вимог та перед кожним судовими засіданням - 1 година 30 хвилин; - ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1 година 30 хвилин; - підготовка до судових засідань та участь в судових засіданнях всього - 3 години; - підготовка процесуальних документів (клопотань, уточнення до позову, розрахунків тощо) - 7 годин.

За виконаний об'єм послуг за договором позивач сплатила адвокату Журян Р.М. 6500 грн, що підтверджується актом приймання-передачі виконання послуг від 20 жовтня 2016 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2015 року та фіскальними чеками від 01.09.2015 року та від 24.10.2016 року про прийняття Журян Р.М. 01.09.2015 року 2 500 гривень та 24.10.2016 року - 4 000 гривень (том І, а.с. 225-226)

Доводи позивача щодо понесення нею відповідних витрат на правову допомогу підтверджуються наданими доказами, які суд визнав належними та допустимими.

Щодо позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Стаття 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи вищенаведене, суд обґрунтовано вважав, що позивачем доведено факт заподіяння їй моральної шкоди відповідачем внаслідок порушення їїо трудових прав та зважаючи на ту обставину, що порушення допущене відповідачем тривало значний проміжок часу, беручи до уваги, що відповідачем в черговий раз було порушено право одного і того ж працівника, яким є позивач, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 000 гривен.

Таким чином, суд задовольнив позов ОСОБА_2 частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з частковим задоволенням позову суму судового збору по справі, від якого згідно законодавства було звільнено позивача при зверненні до суду з відповідним позовом, слід стягнути з відповідача в дохід держави, виходячи з загального розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянти не довели обставини, на які посилалися як на підставу своїх апеляційних скарг.

Твердження апелянтів в апеляційних скаргах про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товарства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко