Ухвала іменем україни
05 липня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Візовий Сервіс Центр», публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Візовий Сервіс Центр» (далі - ПП «Візовий Сервіс Центр», публічного акціонерного товариства «Кредобанк» і на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів»просив суд стягнути солідарно з ПП «Візовий Сервіс Центр» та ПАТ «Кредобанк» на його користь 470 грн безпідставно сплачених коштів та 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позовна заява ОСОБА_6 підлягала поверненню позивачу в зв'язку з несплатою судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Проте з такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 зазначав, що відповідно до от. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору, оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Частиною З статті 22 вказаного Закону встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані із порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі не зазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що споживачі такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав, не мають.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_6 при поданні позовної заяви про захист прав споживачів, як споживач, має сплачувати судовий збір.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги й помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувані ухвали не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана