Справа № 639/7506/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання права на спадкування , суд-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 5/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом , після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

30.06.2016 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом , видані 18.03.2016 року П'ятою Харківською нотаріальною конторою ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати право власності на 5/8 частин частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом , після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер дідусь ОСОБА_6. На час смерті йому та його дружині ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належав будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були бабуся ОСОБА_5 , батько ОСОБА_4, дядько ОСОБА_8. На момент смерті зі спадкодавцем проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР від 1963 року , який діяв на час смерті дідуся, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Дружина померлого ОСОБА_5 та його син ОСОБА_4 проживали разом зі спадкодавцем, а після смерті вступили в управління майном, а отже є такими, що прийняли спадщину . Інший син померлого ОСОБА_8 спадщину не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, разом з батьками не проживав. Таким чином після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_4, які мали кожен право на спадкування по ? частині спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були її батько ОСОБА_4 та дядько ОСОБА_8, ОСОБА_4 проживав разом зі спадкодавцем. Спадщина після смерті ОСОБА_5 складалася з1/2 частини будинку , якою вона володіла на праві власності , та ? будинку , право на спадкування якої вона отримала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6. Таким чином після смерті ОСОБА_5 її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_8 мали право на спадкування по 3/8 частини вищезазначеного будинку. Також, не оформивши свого права на спадкове майно , ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4. До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входили ? частина спірного будинку , право на спадкування якої він мав після смерті свого батька ОСОБА_6, та 3/8 частини будинку , право на спадщину якої він мав після своєї матері ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8. За свого життя заяву про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_5 він не подавав. Однак заяви про прийняття спадщини у встановлений строк подали його син та дочка, які є відповідачами у справі. Таким чином вона має право на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_4 5/8 частин будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_3 , на спадкування яких мав право її батько. У встановлений законом строк вона звернулась до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На заяву позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину вона двічі отримала відмову через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, оригінали яких утримуються відповідачем ОСОБА_3. Крім того , після отримання примірника зустрічного позову вона дізналася про видачу 18.03.2016 року нотаріусом свідоцтв про право на спадщину на частку у спадковому майні відповідачам. Вважає, що вказані свідоцтва незаконні і порушують її права, оскільки відповідачі приховали від нотаріуса факт проживання ОСОБА_4 зі своїм батьками ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у спірному будинку на час їх смерті, а відповідно і факт прийняття ним спадщини після смерті батьків. Внаслідок цього нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на майно, право на спадкування якого має вона.

28.03.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про надання їй право на спадкування після свого дядька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом з його дочкою ОСОБА_1 /в одній черзі/ в рівних частках.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після свого батька ОСОБА_4 згідно ст. 1261 ЦК України. Вона /племінниця ОСОБА_4./ за відсутності спадкоємців першої черги мала б право на спадкування тієї частини спадщини після смерті ОСОБА_4. яка належала б за законом її батькові ОСОБА_8 /брату ОСОБА_4 та спадкоємця другої черги після нього згідно ст. 1262 ЦК України/. Протягом тривалого часу - з 2005 року до дня смерті ОСОБА_4 /ІНФОРМАЦІЯ_1 року/ ОСОБА_3 проживали разом із своїм дядьком ОСОБА_4 в спірному будинку АДРЕСА_4 опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала всю іншу необхідну допомогу своєму дядьку ОСОБА_4, який через похилий вік, хвороби та відсутність будь-яких власних коштів для існування був в безпорадному стані. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 за цей час /з 2005 року до дня смерті батька -ІНФОРМАЦІЯ_5 року / не тільки не надавала будь-якої допомоги, опіки чи піклування батькові, але й жодного разу не спілкувалась з ним. За таких обставин , у неї виникло право на спадкування після смерті ОСОБА_4 разом із спадкодавцем першої черги ОСОБА_1 в рівних частках, у відповідності з приписами ч. 1 ст. 1267 ЦК України , тобто - по ? частині спірного будинку. Спадщину після ОСОБА_4 вона прийняла, звернувшись із відповідної заявою до 5-ї ХДНК.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник зустрічний позов не визнали, вважаючи його безпідставним, оскільки спираючись на п. 5.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/)/4-13 у даній справі відсутня вся сукупність підстав , які необхідні для надання ОСОБА_3 права на спадкування після свого дядька ОСОБА_4 в першу чергу з його донькою, ОСОБА_1. ОСОБА_3 не здійснювала опіку над померлим дядьком ОСОБА_4 . Перш за все вона опікувалася за своїм співмешканцем, разом з яким після смерті ОСОБА_5 приїхала проживати у спірний будинок. А її дядько ОСОБА_4 вимушений був через це переїхати жити до літнього будинку /флігеля/. ОСОБА_3 та її померлий дядько ОСОБА_4 проживали окремо і вели окреме господарство. ОСОБА_4 взяв на себе весь клопіт за господарством і за рахунок продажу продуктів цього господарства харчувався і отримував дохід на життя , за свої кошти купував продукти. ОСОБА_4 самостійно готував собі їжу, прибирав будинок, в якому проживав та самостійно проводив його поточний ремонт. ОСОБА_3 не опікувалася , матеріально не забезпечувала і не надавала допомоги ОСОБА_26,. Відповідно і не може йти мова про тривалість дій, які не мали місце бути. І найголовніше - ОСОБА_4 не знаходився у безпорадному стані, оскільки не зважаючи на наявність захворювань самостійно себе обслуговував , стороннього догляду не потребував , готував їжу, порався по господарству , займався продажем продуктів свого домашнього господарства, вільно пересувався , за лікарською допомогою до дня смерті не звертався, до останніх днів їздив на велосипеді і помер досить несподівано, провівши в ліжку лише останні два дні.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представники первісний позов не визнали та пояснили, що на підставі поданих до 5-ї ХДНК документів 18.03.2016 року державним нотаріусом видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом після ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - на ? частку спірного будинку. Свідоцтво про право власності на іншу й/2 частину вказаного будинку ще не видане. Згідно вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом - спадкоємцями майна ОСОБА_5 /будинок АДРЕСА_5 були : в ? частині кожен з її синів - ОСОБА_8 та ОСОБА_4. В зв'язку зі смертю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 року спадщина перейшла до його дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, тому з урахуванням думки представників сторін у справі, судом було вирішено можливим розглядати справу за його відсутністю.

Суд, вислухав пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 ЦПК України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, видане 27 січня 1994 року /а.с.15 спадкової справи №1013/2008/.

На час смерті ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належав будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_6 /колишня назва АДРЕСА_6 що підтверджується відповіддю КП «ХМБТІ» від 10.01.2014 року та договором дарування від 26.12.1962 року. /а.с. 10,14-15/.

Після смерті ОСОБА_6 /ІНФОРМАЦІЯ_2 року/ залишилася спадщина у вигляді ? частини вищевказаного будинку. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були , його дружина ОСОБА_5 та два сини ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтями 524,525 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, а часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно до ст. ст. 548,549 ЦК УРСР спадкоємець може прийняти спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, так і фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони у справі не заперечували той факт, що дружина ОСОБА_6, ОСОБА_5 на день смерті чоловіка /спадкодавця/ ІНФОРМАЦІЯ_2 року мешкала разом з ним у будинку АДРЕСА_4 була зареєстрована у цьому будинку, а також володіла на праві власності ? частиною зазначеного будинку на підставі договору дарування від 26.12.1962 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 стверджує, що разом з спадкодавцем ОСОБА_6 на день його смерті мешкав також його син ОСОБА_4, а тому разом з ОСОБА_5 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. В підтвердження цього посилається на довідку №79 від 14.06.2016 року , акт №80 від 14.06.2016 року та пояснення свідків.

Акт від 14.06.2016 року , на який посилається позивач за первісним позовом як на доказ позовних вимог, було складено громадянами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які підтвердили факт мешкання ОСОБА_4 з серпня 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року в будинку АДРЕСА_7

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При складенні вищевказаного акту громадяни ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, як свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві пояснення про відомі йому обставини. За завідомо неправдиві показання або відмову від давання показань з непередбачених законом підстав свідок несе кримінальну відповідальність . Крім того , перед допитом , суд приводить свідка до присяги.

Таким чином акт від 14.04.2016 року не є допустимим доказом у розумінні вимог ст. 59 ЦПК України.

Довідка ділянки №25 жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова , яка була складена на підставі допиту сусідів не підтверджує факт проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_6 на момент смерті останнього.

За клопотанням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 були допитані свідки ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Представник позивача за первісним позовом відмовився від клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_13.

Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що знайомі з ОСОБА_18 братом ОСОБА_1,їм відомо, що їх батько ОСОБА_4 помер у 2013 році,до смерті проживав в пос. Лідном, оскільки пішов від дружини. Також пояснили, що за якою адресою мешкав ОСОБА_4, їм не відомо, в цьому будинку вони не були. ОСОБА_15 пояснив, що батько ОСОБА_1 та ОСОБА_18 пішов з сім'ї років за 5-10 до смерті / чи у 2008 , чи у 2003 році/. Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_4 пішов з сім'ї у 1990 році.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 пояснили, що мешкають по сусідству по АДРЕСА_8 їм відомо, що ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з дружиною у 1990 році прийшов до батьків на АДРЕСА_17 та проживав там до смерті. Також пояснили, що у ОСОБА_4 після розірвання шлюбу була інша жінка, яка приходила до нього. Тоді як свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 /допитані за клопотанням позивача за зустрічним позовом/, пояснили,що ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, це не подобалося його батькові ОСОБА_6 , а тому він проживав у жінки в Харківській області та повернувся в батьківський будинок вже після смерті батька.

Відповідно до вимог ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка , який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Позивач за первісним позовом вважає, що її батько ОСОБА_4 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька взяв його інструмент у користування та це підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17. З цими доводами суд не погоджується, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_4 оселився у спірному будинку лише після смерті батька та проживав з матір'ю , яка прийняла спадщину після померлого чоловіка. При допомозі матері по господарству ОСОБА_4 міг користуватися інструментом , який належав його батькам.

Такими чином , суд не може розцінювати пояснення вищевказаних свідків як доказ в підтвердження позовних вимог позивача за первісним позовом, оскільки їх покази не конкретизовані, мають протиріччя . Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не могли пояснити суду де саме проживав на 1994 рік ОСОБА_4, самі ніколи не були в будинку де останній мешкав, їм не відомо , що у ОСОБА_4 була жінка, з якою він підтримував відносини , тоді як свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 підтвердили це.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_18 , то до них суд відноситься критично, оскільки він є рідним братом ОСОБА_1, а тому є особою заінтересованою в розгляді справи на користь сестри.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено той факт, що ОСОБА_4 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживав разом з ним та відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином після смерті ОСОБА_6 спадщину у вигляді ? частини спірного будинку прийняла його дружина ОСОБА_5, а тому з урахуванням належності їй на праві власності у цьому будинку ? частини , після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_9

ОСОБА_4 на момент смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року мешкав разом з нею у будинку АДРЕСА_10 , що визнає позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , а тому цей факт не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Окрім того ОСОБА_4 11.12.2008 року надав до П'ятої ХДНК заяву про прийняття спадщини після я смерті матері ОСОБА_5, що мешкала в АДРЕСА_11

ОСОБА_4 прийняв спадщину у встановленому законом порядку та не оформивши своїх спадкових прав , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, після його смерті залишилася спадщина у вигляді ? частини будинку АДРЕСА_12

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.

Згідно ч. 1ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4./до шлюбу ОСОБА_4/ є донькою ОСОБА_27 що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с.27 спадкової справи №443/2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ч.1,2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

23.07.2013 року року ОСОБА_1 звернулася до П'ятої ХДНК з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с. 2 спадкова справа 443/2013).

За таких обставин позивач за первісним позовом ОСОБА_23 у відповідність до положень ст.1269 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до відповіді П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 02.06.2014 року № 1731/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4, у зв'язку з ненаданням до нотаріальної контори оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно: вищевказаний будинок .(а.с.6)

Згідно до п/п 4.12. пункту 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 №296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

А в силу п /п 4.15. пункту 4 Глави 10 указаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 слідує, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки правовстановлюючі документи на спадковий будинок у позивача за зустрічним позовом за первісним відсутній, остання обґрунтовано звернулася до суду з цим позовом.

Як встановлено у судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документу на спірний будинок знаходиться у племінниці померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_3, однак вона не надала оригінал документу 5-ої ХДНК .

Отже, прийняти спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, спадкоємиця ОСОБА_1 не має можливості, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом було витребувано спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, в якій було досліджено договір дарування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по ? частини будинку АДРЕСА_13 від 26.12.1962 року.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, неможливість спадкоємця ОСОБА_1 отримати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку, що первісний слід задовольнити, визнавши за спадкоємицею за законом право власності на ? частину будинку АДРЕСА_14 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі поданих до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори документів 18 березня 2016 року державним нотаріусом видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 відповідачам за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - на ? частку спірного будинку АДРЕСА_15

Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадкування визнається недійсним за рішенням суду , якщо буде встановлено , що особа , якій воно видане , не мала права на спадкування , а також в інших випадках , встановлених законом.

Оскільки суд дійшов до висновку про не обґрунтованість та не доведеність позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в частині прийняття її батьком ОСОБА_4 спадщині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року його батька ОСОБА_6, то позовні вимоги про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом , видані 18 березня 2016 року П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсними , не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного вище, оспорювані ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину від 18 березня 2016 року видані без порушення норм чинного законодавства.

Суд вважає , що зустрічний позов ОСОБА_3 не доведений, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК.

Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 пояснили, що ОСОБА_4 дійсно був хворий /онкологічне захворювання/, однак до смерті самостійно рухався, обслуговував себе.

Пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 співпадають з поясненнями свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_24, які були допитані за клопотанням позивача за зустрічним позовом. Так, свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_24 пояснили, що ОСОБА_3 надавала допомогу своєму дядьки ОСОБА_4, оскільки проживали в одному будинку. Однак ці свідки не підтвердили,що ОСОБА_4 був в безпорадному стані. Навпаки пояснили, що ОСОБА_4 до останніх днів самостійно пересувався, до смерті не вставав з ліжка декілька днів .

Позивач за зустрічним позовом не надала суду медичної документації щодо стану здоров'я ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер у віці 60 років,тобто помер не у похилому віці

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не надано допустимих належних доказів, що ОСОБА_4 до останніх днів був на її утриманні, протягом тривалого часу, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, оскільки ОСОБА_4 хоча і хворів на онкологічне захворювання, однак вільно пересувався , міг сам себе обслуговувати .

Керуючись ст. 10,11,27,31,57-61,209,212,215,218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_16 в порядку спадкування за законом , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_25 до ОСОБА_1 про надання право на спадкування після смерті свого дядька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року , разом із його дочкою ОСОБА_1 в рівних частках - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.