Справа № 489/3570/16-ц
Номер провадження 2/489/153/17
Іменем України
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Тихонової Н.С.,
секретаря - Бреженюк Н.С.,
позивачки - ОСОБА_1,
представника позивачки - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 20.04.2016 р. вона придбала у відповідачки, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, АДРЕСА_1. Умови договору позивачкою було виконано в повному обсязі, вона сплатила відповідачці всю суму за договором - 19 900 дол. США, остання передала їй ключі від квартири, оригінал технічного паспорту та абонентські книжки на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачка разом зі своєю донькою зареєструвалася в придбаній квартирі та розпочала в ній ремонт. На час укладення договору ОСОБА_3 стверджувала, що спори щодо вказаної квартири відсутні, прав на квартиру у третіх осіб немає. Проте в липні 2016 р. ОСОБА_1 дізналась, що на момент укладення договору купівлі-продажу між нею і відповідачкою існувало рішення Апеляційного суду Миколаївської області про визнання недійсними попередніх правочинів щодо відчуження квартири. На відміну від позивачки, ОСОБА_3 було відомо про існування спору стосовно квартири, оскільки вона приймала участь у судових засіданнях в якості відповідачки по справі. За таких обставин позивачка вважає, що відповідачка навмисно ввела її в оману щодо статусу квартири та її приналежності, в звязку з чим на теперішній час правові підстави для володіння спірним майном у ОСОБА_1 відсутні, грошові кошти на придбання квартири та ремонт були витрачені нею марно.
Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь кошти в сумі 494 349 грн. 09 коп., які були сплачені за Договором купівлі-продажу, а також понесені нею збитки в сумі 29 303 грн. 33 коп. (витрати на ремонт та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу).
Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали .
Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином причини неявки суду не повідомила.
Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
02.04.2016 р. ОСОБА_3 від ОСОБА_1, в присутності свідків, було отримано завдаток в розмірі 100 доларів США за квартиру АДРЕСА_3, на підтвердження чого відповідачкою була складена розписка. Згідно домовленості сторін вартість зазначеної квартири становила 19 900,00 доларів США.
20.04.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4
Відповідно до зазначеного Договору позивачка придбала у відповідачки двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м.
Зазначена квартира, на момент укладення Договору між сторонами, належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 05.12.2014 р. за реєстровим № 3627.
Відповідно до п. 3 Договору продавець ОСОБА_3 стверджувала, що квартира, яка є предметом Договору не відчужена іншим особам, в спорі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи користування з іншими особами, прав щодо неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Покупець ОСОБА_1 з твердженнями продавця ознайомлена.
Пунктом 5 Договору визначено, що продаж майна за домовленістю сторін здійснюється за 88 990,00 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт розрахунку за придбане нерухоме майно.
Згідно Звіту про оцінку майна від 17.03.2016 р. оціночна вартість квартири складає 88 990,00 грн.
Разом з тим, 20.04.2016 р. ОСОБА_3 від ОСОБА_1, в присутності ОСОБА_6, отримано грошову суму в розмірі 16 302,44 доларів США згідно курсу НБУ 25,443478, станом на 20.04.2016 р., яка склала різницю між завдатком від 02.04.2016 р. та ціною, визначеною Договором купівлі-продажу від 20.04.2016 р., що підтверджується складеною відповідачкою розпискою.
У відповідності до положень укладеного між сторонами Договору всі витрати щодо складання та оформлення цього договору понесла позивачка.
Так, зі змісту Договору вбачається, що позивакою сплачено збір у Пенсійний фонд України, згідно квитанції відділення «Універсальне» Миколаївського РУ «ПриватБанк» №0.0.538938601.1 від 18.04.2016 р. в сумі 889 грн. 90 коп. , сплачено за надання витягів, доступу до реєстрів, під час укладення договору, згідно квитанцій. Загальна сума усіх витрат, понесених позивачем, складає 1178 грн.90 коп.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень ст. 659 ЦК продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що в липні 2016 року вона дізналась, що на придбану нею у відповідачки квартиру накладено арешт згідно Ухвали суду. Позивачка звернулась до суду з метою зясування обставин, за яких на її квартиру накладено арешт та виявилось, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходилась справа за позовом ОСОБА_7 до неї про витребування майна, а саме спірної квартири.
14.11.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 про витребування майна, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. А саме витребувано від ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 (Центральному) в м. Миколаєві та передано ОСОБА_7.
Крім того, позивачці стало відомо, що вказана квартира була предметом спору між відповідачкою та третіми особами, внаслідок її незаконного відчуження, під час укладання договору. Отже, відповідачка навмисно ввела позивачку в оману при укладанні 20.04.2016 р. Договору купівлі-продажу, оскільки вона запевняла позивачку, що спірна квартира є її власністю та у третіх осіб немає жодних прав на неї, а також квартира не є предметом спору між нею та іншими особами.
Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області постановленого 11.04.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 (Центральному) в м. Миколаєві, укладений 17.10.2013 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та посвідчений ПН ММНО ОСОБА_5 за реєстровим № 2562.
За таких обставин, судом встановлено, що спірна квартира на моменту укладання договору купівлі-продажу була предметом спору між третіми особами. Відповідачка навмисно приховала від позивачки відомості щодо існування спорів в суді з привиду відчужуваної квартири.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочин у кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
При цьому, передбачені ст. 216 ЦК України правові наслідки застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.
Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 20.04.2016 року підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги в цієї частині задоволенню, оскільки у судовому засіданні позивачем доведено, що договір було вчинено під впливом оману, відповідачка навмисно приховала від позивачки існування спорів щодо квартири, яка була предметом зазначеного договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.
Крім того, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину.
Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.
Розглядаючи протиправність поведінки заподіювача шкоди, необхідно відзначити, що це поведінка, яка заборонена законом.
Таким чином, зобов'язання відшкодувати шкоду виникає за наявності передбачених законом умов і лише за наявності протиправної поведінки, тобто, порушення норм права і суб'єктивного права потерпілого.
У даному випадку, протиправність дій відповідачки та наявність причинного зв'язку між шкодою заподіяною позивачці і діяннями відповідачки, її розміру, а також щодо вини останнього в її заподіянні, знайшли своє підтвердження в суді.
Судом встановлено та позивачка не заперечує того факту, що ціна спірної квартири за договором купівлі-продажу, укладеним між сторонами, складає 88 990 грн. 00 коп., а також нею були понесені витрати на оформлення Договору купівлі-продажу в розмірі 1178 грн. 90 коп., тобто збитки завдані позивачці внаслідок укладання договору під впливом обману зі сторони відповідачки, які підтверджені належними та допустимими доказами по справі, складають 90 168 грн. 90 коп., в подвійному розмірі 180 337 грн.80 коп.
За клопотанням представника позивачки Ухвалою від 14.02.2017 р. по справі було призначено будівельно-оціночну експертизу.
Згідно Висновку експертизи №125-019 від 15.05.2017 р. вбачається, що загальна вартість будівельних матеріалів та робіт, які були використані під час виконання ремонтних робіт в квартирі № 13 по пр. Центральному в м. Миколаєві складає 49 158 грн. 00 коп., з яких: будівельних матеріалів 27 128 грн., будівельних робіт 22 029,93 грн.
Суд погоджується із твердженнями позивача, що витрати по проведенню ремонтних робіт у квартирі ( вартість матеріалів та робіт) також відносяться до збитків, які понесла позивачка внаслідок укладання договору з вини відповідача. Отже вказана вартість проведених робіт, у подвійному розмірі, складає 98 316 грн.00 коп.(49 158 грн. х 2).
Таким чином, загальний розмір збитків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 278 653 грн.80 коп., а позовні вимоги частковому задоволенню. В іншій частині розміру стягнення збитків позов не підлягає задоволенню , оскільки вимоги позивача про стягнення коштів, сплачених нею за розпискою не можуть вважатись збитками, які понесла позивачка при укладанні вказаного Договору, оскільки розписка не є частиною Договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, та не містить посилань на те, що вказана сума входить до ціни вартості спірної квартири, більш того вказана розписка суперечить умовам зазначеного Договору.
Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу сторони підтвердили факт повного розрахунку за придбане нерухоме майно.
Згідно умов договору вбачається, що розрахунки між сторонами були проведені в повному обсязі.
Тобто при укладенні договору купівлі-продажу сторони визначили ціну відчужуваної квартири 88 990 грн. 00 коп., та зазначили про проведення розрахунків в повному обсязі на момент укладання цього договору.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001 р. та від 27.02.2009 р.) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази у сукупності, з урахуванням положень ч.2 ст.230 ЦК України, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи характер завданих позивачу душевних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, їх тривалості та можливості відновлення здоровя та матеріальної шкоди, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки, в межах задоволених вимог, понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі - 8426 грн. 53 коп.
Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, збитки завдані внаслідок вчинення недійсного правочину в розмірі 278 653 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.00 коп.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по виготовленню експертизи 5000 грн.00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі - 3426 грн. 53 коп., усього 8426 грн. 53 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова