ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2722/17
Провадження № 2/210/1618/17
У Х В А Л А

іменем України

"18" липня 2017 р.

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії, прокуратури Дніпропетровської області про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії, прокуратури Дніпропетровської області про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Статтею 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява майнового характеру повинна містити ціну позову.

З тексту позовної заяви та з її прохальної частини вбачається, що позовна заява подана позивачем є заявою майнового характеру, однак ціна позову не зазначена.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р., суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, у поданій позовній заяві гр. ОСОБА_3 звертається до відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії та до прокуратури Дніпропетровської області. Однак з викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, вбачаються спірні правовідносини між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», проте не зрозуміло в чому полягає спір між позивачем та відповідачем-2 прокуратурою Дніпропетровської області, оскільки не вказано яким саме чином відповідач-2 порушив права позивача. Крім того, у прохальній частині позивач зазначає вимоги лише до ПАТ КБ «ПриватБанк», а вимоги до прокуратури Дніпропетровської області, як відповідача по справі, - відсутні. У звязку з цим позивачу необхідно уточнити коло відповідачів у своїй заяві або позовні вимоги, відповідно до зазначеного кола відповідачів, з уточненим викладом обставин по справі.

Також, звертаючись з позовною заявою, гр. ОСОБА_3 керується загальними правилами визначення підсудності. Згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Позовна заява предявлена до двох відповідачів, місцезнаходженням яких вказано місто Київ та місто Дніпро. Позивач ОСОБА_3 звертається за захистом своїх прав та інтересів до даного суду, оскільки відповідач-1 ПАТ КБ «ПриватБанк» визначений в особі Криворізької філії, яка знаходиться у місті Кривий Ріг по вулиці Костенко, 21, що відноситься до компетенції Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу. Проте, у позовній заяві відсутні обґрунтування позивача з приводу виникнення спірних правовідносин між позивачем та вказаною філією ПАТ КБ «ПриватБанк». Натомість, зазначається, що у гр. ОСОБА_3 є кредитка картка в ПАТ КБ «ПриватБанк» і вона отримала кредит, який регулярно сплачувала. Однак, копія кредитного договору або іншого документу, який би підтверджував договірні взаємовідносини між позивачкою та Криворізькою філією ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованої за адресою м. Кривий Ріг, вул. Костенко, 21 відсутні.

Крім того, позивачка ОСОБА_3 не додає документу на підтвердження сплати судового збору, при цьому посилаючись на п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», або просить звільнити її через скрутне матеріальне становище відсутність коштів (доказ в самій суті позову).

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже при зверненні до суду із зазначеними вимогами позивач повинен надати відомості про встановлення незаконності дії, рішення чи бездіяльності вказаного ним органу, а в даному випадку прокуратури Дніпропетровської області, які в свою чергу є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, позивач не надає до суду належних доказів про те, що його майновий стан не дає змоги сплатити судовий збір, а викладені обставини, як і факт подання позовної заяви, на даному етапі не можуть стати підтвердженням незаконності дії, рішення чи бездіяльності прокурора, а також не є показником майнового стану особи.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на виявлені недоліки, суд приходить до висновку про те, що вони є суттєвими, у звязку з чим позовну заяву необхідно залишити без руху та надати час позивачу для усунення відповідних недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії, прокуратури Дніпропетровської області про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

Якщо у встановлений термін зазначені вимоги не будуть виконані позовна заява буде вважатися неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В. Є. Сільченко