Справа № 751/8646/16-ц Провадження № 22-ц/795/1311/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Косач І. А. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Губар В.С., Висоцької Н.В.,
при секретарі:Бивалькевич Т.В.,
за участю:представника позивача Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2016 року позов задоволено частково; стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.08.2012 року в розмірі 31326,60 грн., яка складається з: 2816,61 грн. - заборгованість за кредитом, 26349,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1660,49 грн. - штраф (процентна складова); стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1220,91 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти в даній частині нове рішення про відмову в їх задоволенні. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, що строки звернення до суду з даним позовом банк пропустив та не застосував наслідків пропуску строків позовної давності. Крім того, судом першої інстанції не вірно взято до уваги, як належний та допустимий доказ, укладення між ним та банком « Договору надання банківських послуг», анкету-заяву. Вказана анкета-заява не містить усіх істотних умов договору, які начебто врегульовані в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку та пам'ятці клієнта. З вказаними документами він не був ознайомлений та його особистий підпис на них відсутній. Суд постановляючи вказане рішення знехтував правовою позицією Верховного суду України, яка відображена у постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року. Суд також не з'ясував факт одержання ОСОБА_6 кредиту та не перевірив чи відкривався на його ім'я картковий рахунок і який його номер, дату вручення картки, повідомлення про пін-код , строк дії картки.

Заслухавши доповідача, представника позивача Рожка С.М., перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача у межах строків позовної давності. Оскільки позивачем за одне й те саме порушення двічі нараховано штраф, в зв'язку з чим суд стягнув з відповідача на користь банківської установи лише один вид визначеного позивачем штрафу у межах річного строку позовної давності.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що своїм підписом в анкеті-заяві від 10.08.2012 року ОСОБА_6 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.90). У вищевказаній заяві зазначено, що відповідач згоден, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач своїм підписом у заяві засвідчив, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді та зобов'язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Тобто своїм підписом позичальник підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку

Відповідно до витягу з інформаційної системи ПАТ КБ „ПриватБанк" за кредитним договором №б/н від 10.08.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, позичальнику було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до березня 2016 року ( а.с.153) Факт отримання відповідачем вказаної картки, в установі банку, підтверджений витягом з програмної системи банку.( а.с. 154)

Згідно виписки за вказаною карткою ОСОБА_6 знімав з картки кошти, розраховувався за придбані товари та поповнював картку протягом 2012-2013 років (а.с.157-164)). При цьому станом на 31.07.2016 року непогашеними залишались отримані в кредит кошти в сумі 3162.21 грн.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається, заява на отримання кредиту підписана ОСОБА_6, містить відмітки банку, отже відповідач погодився з умовами отримання кредитних коштів, запропонованими банком. При цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, які містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, зокрема з Тарифами, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_6 не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та не просив змінити або роз'яснити окремі положення кредитного договору і висуває заперечення проти умов договору тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг , Тарифами банку склали договір про надання банківських послуг, який укладено в письмовій формі та з досягненням згоди між сторонами про всі істотні умови договору. Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення банком відповідача про всі істотні умови договору та не доведення їх до відома позичальника не заслуговують на увагу.

Відповідно до приписів ст.360-7 ч. 2 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням мотивів.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного суду України викладену в постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, як підставу для скасування рішення суду, також не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній правовій позиції зазначено про невідповідність змісту пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та змісту в заяві позичальника, щодо строку позовної давності. У зв'язку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) були визнані судом обґрунтованими. Відповідачем, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було надано доказів, які б підтверджували те, що на час укладення кредитного договору були дійсні інші Умови і правила надання банківських послуг в ПАТ КБ „ПриватБанк", ніж ті, з якими він погодився, підписавши заяву та не зазначено у чому полягає невідповідність їх положень підписаній відповідачем анкеті-заяві від 10.08.2012 року .

Не заслуговують на увагу суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував факт надання банком грошових коштів відповідачу, оскільки особливістю користування кредитною карткою є зняття готівки в терміналах або розрахунок за допомогою картки при придбанні товарів, сплаті послуг. Матеріали справи містять виписку по рахунку НОМЕР_2, який було відкрито на ім'я позичальника ОСОБА_6 на обслуговування картки ,що видана на його ім'я і з якого можна прослідкувати рух коштів по рахунку. (а.с.157-164)

В кредитному договорі не зазначений кредитний ліміт, проте за наявності даних, що позичальник знімав кредитні кошти з картки, та поповнював її (що підтверджується випискою, відсутні підстави для звільнення відповідача від обов'язку виконання зобов'язання з повернення отриманих кредитних коштів.

Крім того кредитним договором передбачено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, а тому він може бути і не зазначений в заяві.

Докази отримання апелянтом картки, відкриття рахунку на його ім'я, містяться в матеріалах справи та спростовують доводи апеляційної скарги про їх відсутність.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в липні 2013 року, дія картки закінчилась у березні 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2016 року, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності - за період з 01.09.2013 року по 31.07.2016 року, а також стягнення штрафу у межах річного строку позовної давності.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: