Провадження №2/760/1735/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Козак К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю, -
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою та просить усунути перешкоди в користувнні власністю та вселити її в квартиру АДРЕСА_2, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2.
Позивачка посилається на те, що зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2, яка складається з 2 (двох) жилих кімнат, загальною площею 39,7 м?, жилою площею 24,6 м? та є власником ? частини зазначеної квартири, на підставі Договору купівлі-продажу ? частки квартири від 24.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 54 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4
Зазначено, що окрім неї, співвласником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, яка є також власником ? частини вказаної квартири.
Вказала, що 16 грудня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва її позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 28.09.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 882 - розірвано.
Позивачка посилається на те, що відповідачі, ОСОБА_2, її колишній чоловік, та його матір ОСОБА_3, вважають, що оскільки вона не є членом їхньої сім'ї, то й не має проживати в квартирі АДРЕСА_2 та постійно чинять перешкоди в користуванні вищезгаданою квартирою.
Зазначено, що відповідачі не дають змоги позивачці перебувати в квартирі, самостійно змінюють замки та не надають нових ключів, жодної змоги зайти в квартиру у неї не має, можливість користуватися особистими речами, які знаходяться в квартирі також відсутня. Позивачка посилалась на те, що її спроби зв'язатися з відповідачами по телефону не приносять результату - ніхто не відповідає або ж влаштовується сварка.
Як вказала позивачка, намагаючись зайти до квартири, зустрічала невідомих їй осіб, які заходили до квартири, повідомляючи що вони є квартирантами, своєї згоди на заселення невідомих осіб вона не надавала та жодних коштів від них не отримувала та не отримує.
Позивачкою пояснено, що будучи співвласником квартири, вона позбавлена можливості здійснювати належним чином право власності, а саме володіння, користування та розпорядження належним майном, оскільки відповідач ключі від вхідних дверей не надає та чинить перешкоди, помилково вважаючи, що є єдиним власником квартири, які унеможливлюють користування квартирою, тобто чинить перешкоди у здійсненні нею своїх законних прав.
У зв'язку з наведеним вище позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, від її представника надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
Виходячи з цього, суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Так, позивачка звернулася до суду із позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю, посилаючись на те, що є власником ? квартири АДРЕСА_1, інша частка квартири належить відповідачці ОСОБА_3, однак, відповідач, її колишній чоловік - ОСОБА_2 та його матір, відповідачка - ОСОБА_3, чинять перешкоди в користуванні спірною квартирою.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.12.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28.09.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 882 розірвано.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ? частки квартири від 24.01.2014, зареєстрованого в реєстрі за №54, ОСОБА_1 є власником ? квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-5). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці - ОСОБА_3 належить інша - ? частки квартири АДРЕСА_1.
За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
За нормою ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та усунення відповідачами перешкод у користуванні майном, які полягають в обмеженні останніми права позивача до доступу та користування належним їй на праві власності частиною квартири.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалися, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
Позов - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.
Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551, 20 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551, 20 грн.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: