Провадження № 2/702/28/17
Справа № 702/1314/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Діденко Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької О.І.,

позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, відшкодування моральної і матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Підставою своїх вимог вважає те, що: «у 1995 році рішенням виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області йому була виділена під цільове призначення земельна ділянка площею 0,25 га, а рішенням сесії Лукашівської сільської ради у 2015 році йому був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Виїздом працівників Монастирищенського відділу (управління) Держгеокадастру України в Черкаській області до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, наданої раніше у користування, а також виконаний графічний план меж земельної ділянки.

Графічні плани природних меж, що розділяють його і ОСОБА_2 земельні ділянки, зазнали, на його переконання, суттєвих змін і не співпадають у конфігурації на графічних планах і в метражах.

Дана обставина стала для нього перешкодою щодо оформлення проекту землеустрою, а також неможливості працівниками Монастирищенських районних електромереж ПАТ «Черкасиобленерго» перенести кінцеву опору ЛЕП, яка розташована у створі воріт (хвіртки) домоволодіння по АДРЕСА_1 у протилежний бік, яка стала перешкодою у вільному доступі до нього.

Крім того, ОСОБА_2 стверджувала про те, що декоративне дерево (берест), що росло на виділеній йому земельній ділянці орієнтовно 70 років, належало саме їй, а тому вона мала право на його спил. Вказане додатково підтверджує той факт, що і вона не визнає його проекту землеустрою і фактично претендує на частину виділеної йому земельної ділянки.

Проте, її твердження базуються на припущеннях і здогадках, оскільки за висновком комісії, у зв»язку із знищенням чи незбереженням нею межових знаків, а також у зв»язку з відсутністю інших зовнішніх ознак, які б вказували на належність даної частини ділянки саме їй, встановити цю належність саме їй не є можливим до відновлення межових знаків при умові його погодження із ними.

Комісія, утворена виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради, здійснюючи свої повноваження відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.. 158 Земельного Кодексу України і ст.17 Цивільного Кодексу України, виконала свою роль і прийняла відповідне рішення.

В подальшому ОСОБА_2 в категоричній формі відмовилася від взятих на себе зобов»язань і повідомила про те, щоб за його ініціативою (позивача) даний спір був вирішений в судовому порядку.

Позивач не погоджується з твердженням відповідача про те, що земельна ділянка, на якій росло зрізане нею дерево, належить саме їй; що вона не виходить за межові знаки в тому числі, встановлюючи загорожу (тин) орієнтовно на 2-2,5 м; що вона не порушувала плану забудови земельної ділянки при будівництві жилого будинку, включивши червону лінію у проект землеустрою; що вона не порушила Генерального плану забудови АДРЕСА_1 і цим не обмежила ширину проїзної частини вулиці до 5,25 м.»

Позивач просить визнати правочин у формі державного акту на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку недійсним і як такого, що був апріорі спрямований на порушення його конституційних прав, на пошкодження і незаконне заволодіння його майном, створенням додаткових незручностей. Зобов»язати відповідача відшкодувати завдану майнову шкоду, пов»язану із знищенням декоративного дерева (береста) у розмірі 8000 грн.; відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; викорчувати залишки зрізаного дерева і утилізувати його шляхом вивезення з території домоволодіння по АДРЕСА_1.

У доповненні до позовної заяви від 05.01.2017 (а.с.62-63) позивач просить усунути порушення його права власності на земельну ділянку зі сторони ОСОБА_2 та зобов»язати вчинити для цього наступні дії:

-"звернутись до Монастирищенського відділу (управління) Держгеокадастру в Черкаській області, відповідно до ст. 107 Земельного Кодексу України, про відновлення меж згідно даних земельно-кадастрової документації;

-виготовити новий акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в якому його підпис, як користувача суміжної ділянки у разі відсутності претензій до встановленої межі, повинен бути посвідчений особисто сільським головою;

-виготовити новий акт встановлення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння ОСОБА_2, тобто, графічний проект, і у разі відсутності претензій з його сторони, його підпис на ньому повинен бути посвідчений сільським головою особисто;

-усунути порушення його права на вільний в»їзд в домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, збільшити ширину проїзду частини дороги щонайменше на 2-2,5 м шляхом перенесення тину в сторону будинку, починаючи від приміщення гаража до воріт ОСОБА_1 згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, наданої для будівництва або відповідно до правил забудови земельної ділянки, погоджених із відділом земельних ресурсів Держгеокадастру в Монастирищенському районі і згідно генерального плану забудови с.Лукашівка;

-усунути порушення його права на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно рішення сесії Лукашівської сільської ради № 30-4/VI від 29.09.2015 року;

-усунути порушення його права на перенесення опори лінії електропередачі з інв.№ 33-А, яка стоїть у створі хвіртки, тобто при вході у домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 у протилежну сторону на відстань щонайменше 2-2,5 м. від крайньої межової точки, що розділяє на даний час їхні земельні ділянки, що в свою чергу дасть можливість Монастирищенським районним електромережам ПАТ «Черкасиобленерго» виконати ці роботи».

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заперечення згідно якого, вважає, що доводи позивача, викладені в позові не заслуговують на увагу та не дають підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Викладені як в позові так і акті комісії Лукашівської сільської ради відомості не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, позивач посилається на рішення комісії Лукашівської сільської ради, тоді як комісією не проводилось обмірів, не використовувались відповідні прилади, учасники комісії не мали ліцензій на виконання землевпорядних робіт, а отже не мали технічної можливості встановити відповідність розміщення огорожі державному акту та плану забудови. Викладені в акті відомості записані із слів позивача. Відповідачка була позбавлена можливості давати будь-які пояснення та заперечення, із змістом вказаного акта ознайомлена не була.

Огорожа відповідача була встановлена до приватизації належної їй земельної ділянки, з того часу не переносилась, а тому виконує функцію межових знаків.

Відповідно до норм Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування можуть створювати комісії, але такі комісії не мають повноважень приймати будь-які рішення. Даний акт комісії, на який посилається позивач, не містить будь-яких рішень.

Крім того Лукашівська сільська рада не мала права втручатись так як відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Будь-яких зобов»язань відповідач на себе не брала, меж земельних ділянок не порушувала, моральної та майнової шкоди позивачеві не завдавала. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.32, 33).

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що приїжджала комісія з головою сільської ради та ОСОБА_1, вона їм показувала документи на будинок та на земельну ділянку які у неї є. Межа між земельними ділянками її та позивача - це ряд дерев. Вона зрізала одне дерево, решту дерев зрізав позивач. Чи був план забудови, вона не знає. Плану забудови у неї немає. Актів погодження земельних ділянок, актів погодження меж немає, оскільки, ? земельної ділянки та ? будинку була подарована її чоловіку, після смерті чоловіка вона оформила його половину як спадщину. Гараж знаходиться на території її земельної ділянки. Якщо представники земельного відділу поміряють і встановлять, що тин знаходиться за межами її земельної ділянки, то вона його посуне. Її чоловік побудував тин на тому місці, на якому був старий тин. Декоративне дерево посадив ОСОБА_4, воно росло на межі і створювало тінь на город, тому його зрізали. Її мати пропонувала ОСОБА_1 відшкодувати зрізане дерево за рахунок інших дерев, які ростуть на її земельній ділянці. Копію акта комісії від 11.11.2016 не отримувала. Акт від 11.11.2016 записаний зі слів ОСОБА_1 Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав заперечення проти позову, просить відмовити в його задоволенні повністю.

Свідок ОСОБА_5 показав, що він проживав і виріс на АДРЕСА_1, ділянка розміром 0,60 га, про яку йде мова, була виділена колгоспом в 1947 році ОСОБА_4 під забудову. В 1948-1949 роках він побудував хату і заселився. Він товаришував з ОСОБА_4 В 2012 році на вулицю поселився позивач, стосунки були дружні, претензій не було. Коли приїжджали представники Держгеокадастру узаконити ділянку позивача, він показував крайні межові точки, ніяких претензій, зауважень ні від представника Держгеокадастру, ні від позивача не було. Претензії з»явилися у кінці жовтня місяця 2016, після того, як позивач сказав, що покійний чоловік відповідача вкрав у нього 10 кубів щебня, з якого виготовив відмостку навколо будинку. Відмостку у відповідача робив він (свідок ОСОБА_5.), ніхто не бачив, що чоловік відповідача брав щебінь у позивача. Він пропонував позивачеві, по дружньому, 5 кубів бутового каменю, на що позивач відповів, що мало. Берест засох на половину на межі, його було важко звалити, він зрізав його цілий день. Дерево росло 2-3 метри від будинку відповідача, частину зрізаного дерева він залишив на земельній ділянці позивача. Він спиляв межове дерево, берест. Дерево росло на повороті меж, поворот межі з»явився в 1956-1957 році. Берест посадив ОСОБА_4 у 1957 році, тоді в с.Лукашівка школярі висаджували парк і решту дерев роздали селянам. Він (свідок ОСОБА_5.) спиляв берест в кінці літа 2013 року, залишив не більше метра висотою, минулого року спиляв з пенька дві чурки, а на його місці посадив дві сливи та горіх. Берест ріс на межі між земельними ділянками відповідача і позивача. Земельна ділянка належала ОСОБА_4, вподальшому, цією земельною ділянкою користується його онука - відповідач.

Зріз дерева берест він (свідок ОСОБА_5.) погоджував з позивачем у 2012 році, як тільки з»явився позивач і розчищав свою земельну ділянку від чагарників. Заперечень не було. Земельна ділянка відповідача огороджувалась тричі: спочатку був заплетений пліт, потім саморобний тин, потім сучасна огорожа, але постійно на одному і тому ж місці. Там видно ще пеньки від дерев, які були посаджені біля заплетеного плоту. Огорожа є зі сторони дороги. Там де ріс берест огорожі не було, межові знаки - насадження. Ширина вулиці змінювалась в ширшу сторону, бо в повоєнні часи там була тільки стежка, дорога йшла в об»їзд. В сільську раду надійшла заява від позивача про відшкодування відповідачем вкраденого щебня. Про дану заяву йому стало відомо від голови села. В кінці жовтня на початку листопада приїхала комісія для того, щоб улагодити спір між позивачем та відповідачем. Знайшли компроміс, що позивач відмовляється від щебня, пише письмове зобов»язання, що не має ніяких претензій до відповідача, а відповідач визнає, що зрізане дерево берест росло у позивача, переносить тин, дозволить встановити кінцеву електроопору на своїй території. Рішення комісії мало рекомендаційний характер. З 2015 року він почав проживати спільно з відповідачем по сусідству з позивачем, а допомагати їй почав з 2011 року, а до цього проживав по цій же вулиці. ОСОБА_6 збудувала дім, в якому позивач з дружиною проживали з 1977 по 1985, до війни, дружина позивача є племінницею ОСОБА_6 Будгенплан у с.Лукашівка відсутній. У ОСОБА_6 була сама гола ділянка, в дворі росла калина, ділянка була на болоті. До 1970 року появилось близько десяти дерев не фруктових. Ті дерева на 20 років молодші, того дерева, що він зрізав. Берести ростуть по межах між ОСОБА_13 і позивачем. Рішення спиляти берест прийняв він.

Свідок ОСОБА_7 показав, що він є двоюрідним братом відповідача. На земельній ділянці відповідача по сусідству з позивачем жили його дід і баба по материнській лінії, на цій земельній ділянці відповідач побудувала хату. Дідові і бабі він допомагав садити картоплю і знає де межа. Берест ріс на межі. По межі на городі огорожі не було. Вулиця ширша спочатку, до низу сходиться конусом. Теперішню огорожу від дороги будував покійний чоловік відповідача, на місці старої огорожі, ніхто нічого не посував. Відповідач поставив широкий в»їзд і тому йому заважає тин відповідача, через що позивач хоче, щоб відповідач змістила огорожу до стовпчика, який він поставив.

Свідок ОСОБА_8 показала, що вони за заявою позивача вийшли на АДРЕСА_1. Комісія не використовувала технічні засоби для вимірів. ОСОБА_2 надала державний акт на земельну дліянку. Визначали візуально, що металева огорожа була поставлена дещо не за планом. Факт спилу дерева ОСОБА_2 не заперечувала, пропонувала позивачу зрізати її дерево. Генплан забудови села є в архітектурі, розмірів вулиці на ньому не вказано.

Свідок ОСОБА_9. показала, що копію акту від 11.11.2016 ОСОБА_2 відмовилася отримувати, комісія пропонувала залагодити конфлікт мирним шляхом. Межових знаків він не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показала, що межові знаки комісії не пред»являлися. Чи передавалися межові знаки ОСОБА_2 їй невідомо. Ширина вулиці може бути встановлена лише спеціалістами за допомогою приборів. ОСОБА_2 підтвердила, що спиляла дерево. На чиїй території воно росло, вона не знає. ОСОБА_2 показувала державний акт на земельну ділянку, тин встановлений на лінії межі, АДРЕСА_1. Ширину вулиці вона не міряла.

Свідок ОСОБА_11 показала, що позивач та відповідач її близькі сусіди, дерева по межі садили попередні власники більше 50 років тому.

Дослідивши докази, які є в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який видано на підставі договору дарування від 21.05.2004 № 1146 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2005 № 3150, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за № 04, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,4264 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до листа Лукашівської сільської ради № 88 від 11.11.2016 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 07.11.2016 року (вх.№ 6, 8) була створена комісія, яка 07.11.2016 року о 14.30 год. прибула на вказане ОСОБА_1 місце події для врегулювання спору, що виник, про що було складено відповідний акт від 11.11.2016 (а.с.12).

Згідно акту від 11.11.2016 комісія в складі голови Лукашівської сільської ради ОСОБА_8, депутата сільської ради Бадьори Т.Д., землевпорядника сільської ради ОСОБА_10, представника громадськості ОСОБА_9 07.11.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 прибула на місце події за адресою: АДРЕСА_1 для врегулювання спору, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вивчивши на місці, з участю сторін, зацікавлених у вирішенні спору, всі спірні питання, комісія «об'єктивно» встановила:

«- металева огорожа (тин) ОСОБА_2 була встановлена з відхиленням від встановлених межових знаків і не відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 17.03.2006 р., що належить ОСОБА_2;

- встановлено факт спилу декоративного дерева (береста) діаметром 67см, що ріс близько до межі, яка розділяє дві земельні ділянки.

Комісія зафіксувала наступний порядок можливого вирішення спору у позасудовому порядку:

- гр.ОСОБА_2 бере зобов'язання у добровільному порядку перенести металеву огорожу (тин) по всій її довжині (від приміщення гаража до воріт гр.ОСОБА_1.) згідно встановлених і закріплених межових знаків, що відповідатимуть Державному акту на право власності на земельну ділянку;

- гр.ОСОБА_2 визнала те, що саме її сім'єю був здійснений спил декоративного дерева (береста), вважаючи, що воно росте на її земельній ділянці і створює тінь на її город;

- гр.ОСОБА_2 готова компенсувати завдану ОСОБА_1 шкоду іншим деревом або кількома;

- гр.ОСОБА_1 покладає на неї також витрати, пов'язані з викорчовуванням зрізаного дерева і його утилізацією.

Зі сторони гр.ОСОБА_2 був озвучений лише строк перенесення огорожі (тина) - весною 2017 року.

Комісія переконана в тому, що в разі виконання всіх добровільно взятих на себе зобов'язання гр.ОСОБА_2, даний спір цілком можливо вирішити мирним шляхом» (а.с.12).

Допитані в якості свідків члени комісії ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не змогли обгрунтовати, з яких підстав вони вказали в акті від 11.11.2016 те, що «металева огорожа (тин) ОСОБА_2 була встановлена з відхиленням від встановлених межових знаків і не відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 17.03.2006 р., що належить ОСОБА_2.» В тексті акту комісії не вказано, в чому саме полягає таке відхилення, на підставі чого комісія зробила такий висновок, немає даних про наявність межових знаків та їх опису.

Відповідно до копії заяви від 05.09.1995 ОСОБА_1 звернувся до виконкому Лукашівської сільської ради з проханням виділити йому земельну ділянку під будівництво житла (а.с.64).

Відповідно до архівного витягу з рішення № 27 від 19.10.1995 року виконавчого комітету Лукашівської сільської ради народних депутатів «Про розгляд заяв громадян» було задоволено заяву ОСОБА_1 на виділення йому присадибної ділянки землі розміром 0,25 га і надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд (а.с.65).

Акт встановлення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння гр.ОСОБА_1 підписаний виключно позивачем та виконавцем, підписи суміжних землекористувачів відсутні (а.с.68).

Згідно рішення № 30-4/ VI від 29.09.2015 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в АДРЕСА_1. На ОСОБА_1 покладений обов»язок у місячний термін звернутися до суб»єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також його погодження у порядку, встановленому ст.186 Земельного Кодексу України, даний проект подати до Лукашівської сільської ради для його затвердження та передачі земельної ділянки у власність (а.с.70).

Із ксерокопій 11 фото, які за поясненнями позивача виконані ним, із написів на звороті ксерокопій 10 фото не вбачається порушення прав позивача відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.69, 121-130).

Позивач в тексті позовної заяви та в своїх поясненнях вказав, що на його переконання графічні плани природних меж, що розділяють його і ОСОБА_2 земельні ділянки, зазнали суттєвих змін і не співпадають у конфігурації на графічних планах і в метражах. Проте, позивач не надав суду доказів цього, як і не надав доказів того, що дерево, яке зрізала відповідач росло не на межі, а на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.3 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 109 Земельного кодексу України дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах, кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суду не надані докази порушень діючого законодавства при набутті ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,4264 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1, та перебуває у її власності на підставі державного акту НОМЕР_1. Судом таких порушень не встановлено.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до чинного законодавства, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Позивач не надав суду доказів, які б підтвердили правомірність його вимог, не довів факту заподіяння йому відповідачем матеріальної та моральної шкоди.

Заяви та клопотання згідно ст.137 ЦПК України про витребування доказів та згідно ст.143 ЦПК України про призначення експертизи для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, від осіб, які беруть участь у справі, в суд не надходили.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.41 Конституції України; ст. 3, 15, 316-321, 328, 1166, 1167, 1296-1301 ЦК України; ст.109 Земельного кодексу України; ст. 10, 11, 137, 143, 158-159, 208-209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І. Діденко