АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1106/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Ул"яновська О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 р.

в справі за позовом ПАТ«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра»

про визнання кредитного договору недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 р. задоволено позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» основну суму заборгованості в розмірі 88 923,97 грн. та судові витрати в розмірі 889,24 грн.; в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» та визнати недійсним кредитний договір № 199/РП/39/2008-980 від 20.05.2008 р., посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 20.05.2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір №199/РП/39/2008-980 згідно якого позивач надав відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн. з відсотковою ставкою у розмірі 3,2 % річних (а.с.7-10, 14. 15, 91-93).

Станом на 10.09.2014 р. за відповідачкою наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 88923,97 грн., в тому числі: непогашений кредит 22 000,00 грн.; несплачені відсотки 53 667,10 грн.; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань 11 056,87 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору 2200,00 грн. (а.с.5, 6).

20.10.2014 р. позивачем на адресу відповідачки було направлено досудову вимогу з пропозицією виконати взяті на себе зобов'язання та було попереджено про відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків за кредитним договором (а.с.11).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1, 2 ст.627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст.215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету і умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). В момент підписання кредитного договору позивачка отримала його примірник. Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України ).

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивачки надано не було, оскільки, при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомилася з його умовами.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

Статтею 18 цього Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем за зустрічною позовною заявою на укладання такого договору.

Суд також обґрунтовано вважав, що, не заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1, що відповідач не повідомив позивачку перед укладенням кредитного договору про суттєві кредитні умови (як в усній так і у письмові формі), як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, оспорюваним договором чітко визначені зобов'язання сторін, зокрема умови і порядок видачі погашення кредиту, тобто порядок видачі кредиту зазначений у п.п.2.1, 2.2 договору, згідно з якими перерахуванням коштів на рахунок відповідача. Відповідач повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.2.3.1 договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1042 грн. 81 коп. Відповідач вносить черговий мінімальний платіж визначений у п. 2.3.1 кредитного договору встановлено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 3,2 % на місяць.

Тому, суд правильно вважав, що підписавши вищезазначений кредитний договір позивачка у повному обсязі погодилася з його умовами, в тому числі і істотними.

Судом достовірно встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчать її підписи на даних умовах.

Крім того, позивачкою заповнена та підписана анкета-заява (а.с.14, 15) на отримання кредиту, яка також містить інформацію про ознайомлення позивача із основними умовами надання кредиту та те, що вона усвідомлює, що якщо вона буде не в змозі здійснити платежі або виконати будь - яке з вимог, зазначених в кредитному договорі, який може бути укладений з нею банком в майбутньому, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і оплати нарахованих відсотків (а.с. 9).

Тобто, підписавши в подальшому анкету-заяву ОСОБА_1 тим самим ще раз підтвердила, те, що вона ознайомлена з умовами кредитного договору та згодна з ними.

Тому, судова колегія вважає, що дана обставина не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи позивачки ОСОБА_1, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, суд вважає необґрунтованими, оскільки, із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою статті 203 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що стороною апелянта не доведено умислу у діях однієї зі сторін правочину - ПАТ КБ «Надра» ввести апелянта в оману щодо обставин, які випливають з кредитного договору, що не доведеним також є факт порушення банком укладенням кредитного договору на умовах, обраних самим споживачем, його прав, як споживача банківських послуг; зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому, в силу ч.1 ст. 215 ЦК України не підлягає визнанню недійсним.

Суд правильно вважав, що представником позивача не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним.

Крім того, при укладенні договору позивачка як споживач не скористалася своїм правом, передбаченим ч.6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", згідно з якою мала право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, а також не зверталася до кредитора за роз»ясненням положень договору, які були їй не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що станом на день подання позовної заяви до суду відповідачка за основними позовом - ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, чим порушила умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку прийшов про задоволення первісних позовних вимог та про відмову у зустрічних позовних вимогах.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :