Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/889/16-ц

Номер провадження: 2/511/55/17

19 липня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Іванова О. В.,

секретаря Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 109323-cred від 27.12.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 15.06.2009 року, з погашенням кредиту згідно умов кредитного договору. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед Банком станом на 27.03.2016 р. склала 6612,07 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року складає 89910,19 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

23.06.2016 року заочним рішенням Роздільнянського районного суду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені та з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 109323-cred від 27.12.2007 року, яка становить 3425,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року складає 89910,19 грн. а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 1378 грн.(а.с.29-31).

Ухвалою суду від 08.09.2016 року за заявою ОСОБА_2 заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.06.2016 року було скасовано та справа призначена до слухання в загальному порядку.(а.с.146).

Представник позивача у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив судові засідання проводити за відсутністю представника позивача. (а.с.151-153).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, надав суду заперечення, які обґрунтував тим, що сплачував кредитні кошти та фактично виплатив кредит. У 2009 році з нього судовим наказом було стягнуто грошові кошти у сумі 1459,12доларів США, про який йому не було відомо, але, при наявності судового рішення подвійне стягнення заборгованості не допускається. Окрім того, повідомив суд, що останній платіж ним був сплачений 20.10.2009 року, трирічний строк звернення позивачем до суду сплив 20.10.2012 року, тому на його думку банк звернувся з позовом до суду поза межами строку позовної давності, надавши заяву про застосування строків позовної давності. На підставі викладеного просив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.(а.с.163-165).

В судовому засіданні представник позивача Негрецька А.Л. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала, думку відповідача підтримала, до суду надала заяву про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням стягнутої суми згідно рішення суду від 18.02.2010 року.(а.с.162). В подальшому надала заяву відповідно до якої просила судове засідання по справі провести за її відсутністю та відсутністю відповідача.(а.с.162).

При судовому розгляді відповідачем та його представником не заперечувалося, що заборгованість по попередньому рішенню суду досить не сплачена, окрім того сторонами не оспорювалося підписання договору, отримання коштів, обґрунтованість та правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують, тому вказане повністю приймається судом до уваги.

Не погодившись з думками відповідача та його представника, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду письмові пояснення, в них стосовно посилання відповідача на судовий наказ зазначено, що заборгованість з нього була стягнута не за судовим наказом, а за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року, що не звільняє його від відповідальності з невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нарахуванні після винесення попереднього рішення суду. Стосовно строків позовної давності, зазначено, що отримані відповідачем кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим договір не є розірваним або припиненим. Починаючи з 2007 року відповідач користується грошима банку повною мірою, а банк зі свого боку нараховує проценти та неустойку за неналежне виконання ним своїх зобов'язань за договором. Будучи ознайомленим з усіма умовами договору він навмисно ухиляється від виконання своїх зобов'язань.(а.с.170-171).

На виконання ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.04.2017 року про витребування доказів, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано докладний розрахунок заборгованості з урахуванням рішення суду відповідно до якого, станом на 27.03.2016 року відповідач має заборгованість 6612,07доларів США, яка складається з наступного:

-1459,12доларів США - заборгованість за кредитом;

-5152,95доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми заборгованості була віднята сума, яка була задоволена рішенням суду від 18.02.2010 року, отже різниця становить 4692,15доларів США. Заборгованість до стягнення складає 3425,15 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2016 року складає 89910,19грн., яка складається:

-3425,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом та підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.(а.с.198-201).

Враховуючи думку представника позивача, викладену в заяві, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що посилання відповідача та його представника є неспроможними, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до укладеного договору № 109323-cred від 27.12.2007 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 15.06.2009 року, з погашенням кредиту згідно умов кредитного договору (а.с.7-11).

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 27.03.2016 року, має заборгованість по кредиту у сумі 6612,07 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року складає 89910,19 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 10164,93 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 5152,95 доларів США;

Від цієї суми заборгованості позивач ПАТ КБ «ПриватБанк відняв суму, яка була задоволена рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року, а саме: заборгованість по комісії за користування кредитом 1459,12 доларів США; відсотки за користування кредитом 460,80 доларів США; штраф 31,25 доларів США.; штраф 96 доларів США. (а.с.4).

Заборгованість до стягнення становить 3425,15 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року складає 89910,19 грн., яка складається - 3425,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України, що фактично сторонами не оспорювалося.

Перевіряючи підстави застосування строків позовної давності, суд вважає що доводи представника відповідача та відповідача в цій частині необґрунтованим та такими що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з цим, суд вважає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (стаття 631 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (стаття 611 ЦК України).

Крім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України, змісту кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачами, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Окрім того, відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

По вказаному позову кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Оскільки, відповідачем та його представником не оспорювалося підписання договору, отримання коштів, обґрунтованість та правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують, а тільки підтверджувався факт наявності невиконаного судового рішення та необхідності застосування строків позовної давності, тому суд вважає, що з видачею судового рішення про задоволення вимог кредитора правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, не припиняються, та тому нарахування процентів за користування кредитом до фактичного виконання зобов'язання повністю відповідають нормам законодавства, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Підстав для застосування строків позовної давності, судом таким чином не встановлено.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню заборгованість на суму 3425,15 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року, складає 89910,19грн. в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88,169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, (паспорт НОМЕР_2, виданий 23.10.1997 року Роздільнянським РВУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приват Банк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, МФО 305299, , р/р 3111) заборгованість за кредитним договором № 109323-cred від 27.12.2007 року, яка становить 3425,15 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2016 року складає 89910,19грн., яка складається: - 3425,15 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Іванова