Провадження№2/235/1356/17
Справа №235/2661/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.11.1994 року, який був зареєстрований відділом РАЦС м. Новогродівка Донецької області. Від сумісного проживання мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2009 року шлюб з відповідачем розірвано, 02.10.2009 року відділом РАЦС по м. Красноармійську проведено реєстрацію розірвання шлюбу, про що був зроблений відповідний актовий запис № 214. Через два місяця після розрівання шлюбу вони стали мешкати разом з дітьми однією сім»єю за адресою: АДРЕСА_1. В період їх сумісного проживання без реєстрації шлюбу у них народилась третя дитина - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час проживання з відповідачем однією сім»єю за рахунок спільних коштів, 11.05.2012 року вони придбали трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. В договорі купівлі-продажу квартири покупцем був вказаний відповідач ОСОБА_3 Спільне проживання оджніє сім»єю продовжувалось до травня 2016 року. У зв»язку розірванням фактичних шлюбних відносин позивачка просить Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, з грудня 2009 року по травень 2016 рік.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; за ОСОБА_3 визнати право особистої приватної власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задовленні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідння не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду нен повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а позивач, представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі є його батьками, які у 2009 році розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу, відразу стали проживати однією сім»єю за адресою: АДРЕСА_1. В період сумісного проживання бюджет у батьків був спільний, за спільні кошти вони придбали квартиру,що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а квартиру, що розташована на АДРЕСА_1, батько подарував дітям .

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх докзазми, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.1994 року по. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.09.2009 року шлюб розірвано ( а.с. 4).

Від сумісного проживання мають троїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. ( а.с. 5-7).

Після розірвання шлюбу, з грудня 2009 року по травень 2016 року сторони проживали однією сім»єю. Вказаний факт підтверджено як поясненнями позивачки, представником позивачки, свідком ОСОБА_4 в судовому засіданні, так і матералами справи ( а.с. 7,29,34), які підтверджують факт проживання сторін однією сім»єю за адресою: АДРЕСА_1, в подальшому в м. Азов Ростовської області Російської Федерації, факт народження від спільного проживання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В період сумісного проживання 11.05.2012 року за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , за 200129 грн.,була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. В договорі купівлі-продажу квартири покупцем був вказаний відповідач ОСОБА_3 ( а.с. 12-15).

Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість трьохкімнатної квартири, що розташована , АДРЕСА_2., становить 208191, 77 грн. ( а.с. 8-10).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Приймаючі до уваги факт доведеності в судовому засіданні сумісного проживання сторін однією сім»єю без реїстрації шлюбу з грудня 2009 року до травня 2016 року, рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, що визначено ч.1 ст. 70 СК України, відсутність домовленості між ними щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, а також за відсутності підстав для відступлення від засади рівності часток шляхом збільшення частки майна позивача або відповідача, суд приходить до висновку, що розмір часток позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на трьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: . АДРЕСА_2 є рівними та становить ? частин у за кожним.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючисьст..ст. 60,61,69,70, 71, 72, 74 СК України, ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215, 224 , 256ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, з грудня 2009 року по травень 2016 рік.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; за ОСОБА_3 визнати право особистої приватної власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: