Провадження № 2/522/35/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

`14 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, загальною пл. 50, 9 кв. м., житловою пл. 27, 3 кв. м.

Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що вона разом з ОСОБА_3 з 2007 року та після його смерті в 2015 році відкрито володіла та користувалася квартирою №23 по пр-ту Шевченка, 10/6 в м. Одесі, оплачувала житлово-комунальні послуги, підтримувала квартиру у належному технічному стані, та доглядала за ОСОБА_3

Позивачка та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачка додатково пояснила що вона мешкала у сусідньому з покійним ОСОБА_3 будинку. Останній мешкав з батьком, однак після його смерті у 2005 році залишився жити один. Відповідачка ОСОБА_2- дружина покійного брата ОСОБА_3С, з синами, десь через місяць, після смерті батька побили і вигнали ОСОБА_4 з квартири. Вивезли все майно, змінили замок та через деякий час вивезли його за межі міста ОСОБА_5, де вона з сусідами його знайшли, зламали замок, вселили ОСОБА_3С назад в спірну квартиру. Його було дуже шкода, бо він був психічно хворим та безпорадним. Вона, ОСОБА_1В, мешкала разом з ОСОБА_3 у спірній квартирі, у всьому йому допомагала, сплачувала комунальні послуги. Коли ОСОБА_3С, захворів на туберкульоз, вона, позивачка, положила його в туберкульозний диспансер в окрему палату, яку оплачувала та купувала ліки. Після смерті займалася організацією похорону ОСОБА_3С, та несла всі витрати повязані з цим. Позивачка вважає свої позовні вимоги обґрунтованими і справедливими.

Представники відповідачки ОСОБА_2, у судовому засіданні заперечували проти задоволення вищевказаних вимог, оскільки ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом № 2-538 від 14 червня 2005 року, набула право власності на квартиру № 23 по пр-т. Шевченка, 10/6 в м. Одесі після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6 Представники ОСОБА_2, у судовому засіданні зазначили що вона на протязі 10 років не мешкала в спірній квартирі, оскільки їй перешкоджала ОСОБА_1В, що підтверджується рішеннями Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2011 року та від 06 липня 2016 року, які набрали чинності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_2 вказане рішення було скасоване.

Дослідивши матеріали цивільної справи вислухавши думки сторін, свідків, оцінивши докази у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2Я був власником двокімнатної квартири №23, по пр-ту Шевченка, 10/6 у м. Одесі, у якій він проживав разом зі своїм сином ОСОБА_3 Останній був інвалідом дитинства що підтверджується довідкою Одеської психіатричної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії № 010810. Під час свого життя ОСОБА_7, батько ОСОБА_3, подарував зазначену квартиру своєму сину ОСОБА_6С про що свідчить договір дарування № 5308 від 07.08.2002 році. ОСОБА_6 проживав окремо зі своєю дружиною ОСОБА_2 відповідачкою по справі та дітьми. 11 листопада 2004 року ОСОБА_6 помер. Згодом, 04 травня 2005 року помер батько - ОСОБА_7 що підтверджується довідкою про смерть від 05.09.2005 року. Після смерті батька ОСОБА_3С у вказаній квартирі залишився проживати один.

Відповідачка, ОСОБА_2, після смерті свого чоловіка ОСОБА_6С на підставі свідоцтва від 14.06.2005 року про право на спадкування за законом набула права власності на вищевказану квартиру.

Десь через місяць після смерті свекра - ОСОБА_7 відповідачка, разом зі своїми дітьми побили ОСОБА_3 та вигнали його з спірної квартири, змінили замок, вивезли все майно, особисті речі ОСОБА_3, кухонні прилади. ОСОБА_3 ночував по підїздам, підвалам, та через деякий час відповідачка вивезла його в напіврозвалене приміщення під ОСОБА_5, де і знайшли його сусіди, в тому числі і ОСОБА_1 У спірній квартирі ніхто не мешкав. Сусіди зламали замок та вселили ОСОБА_3 Спірна квартира знаходилась в занедбаному стані про що свідчать фотознімки що містяться в матеріалах справи. Сусіди, в тому числі і ОСОБА_1 допомагали ОСОБА_3 з речами, побутовими предметами, продуктами. ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги, привела квартиру в житловий стан та постійно опікувалась ОСОБА_3

Пенсія у ОСОБА_3, на той час, складала 500 грн., згодом збільшилась до 900 грн.

Перед смертю ОСОБА_3С захворів на туберкульоз. Проходив лікування у туберкульозному диспансері, де його доглядала ОСОБА_1В, оплачувала лікування та знаходження в окремій палаті .

На протязі більше 10 років ОСОБА_2, ніяким чином не допомагала ОСОБА_3, не опікувалась ним, не провідувала. Ці обставини не заперечували у судовому засіданні представники відповідачки.

27 травня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У судовому засіданні встановлено, що витрати на поховання несла ОСОБА_1 Заперечень з цього приводу представники відповідачки у судовому засіданні не висловлювали. Окрім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5Є, та ОСОБА_8, які надали аналогічні пояснення зазначили, що ОСОБА_1, як і вони, мешкали по сусідству з ОСОБА_7, який був власником двокімнатної квартири АДРЕСА_2. У нього були два сина ОСОБА_6 та ОСОБА_3,-який був психічно хворим, та потребував сторонньої допомоги в побуті. При житті ОСОБА_7 подарував квартиру сину - ОСОБА_6, який із сімєю мешкав окремо, з метою догляду за хворим братом після своєї, ОСОБА_7, смерті. Однак, ОСОБА_6 помер до смерті батька. Але батько, зазначили свідки, не змінив свого рішення щодо квартири, сподівався, що саме невістка ОСОБА_2, буде в подальшому піклуватися за хворим сином.

Як зазначили у судовому засіданні свідки, після смерті ОСОБА_7 десь через місяць, півтора дружина брата ОСОБА_2, разом з синами побили ОСОБА_3, вигнали з квартири, змінили замок, вивезли все майно, навіть його особисті речі. Він ходив в синяках, бомжував, ночував в підїздах і підвалах, а через декілька місяців зник. Вони, свідки, та інші сусіди, в тому числі і ОСОБА_1 знайшли ОСОБА_3 під ОСОБА_5 в напіврозваленому приміщенні, привезли його назад в ОСОБА_5, зламали замок, вселили в квартиру та допомогли йому речами, побутовими приборами, привели квартиру у відносно житловий стан. Зі слів свідків, їм було шкода ОСОБА_3, він страждав психічною хворобою з дитинства, сам себе обходити не міг, допомагати йому окрім сусідів не було кому, тому частіше за всіх у нього знаходилась і допомагала ОСОБА_1, кормила його, прала, прибирала, оплачувала комунальні послуги. А коли ОСОБА_9 захворів туберкульозом положила його в туберкульозний диспансер в окрему палату яку оплачувала, купляла ліки. Коли він помер займалась організацією похорону, влаштовувала поминки.

Свідки також додали що, за всі ці роки ОСОБА_2 жодного разу не провідувала безпорадного ОСОБА_3 навіть на похороні не була присутня. Вважають, що ОСОБА_1 повинна дістатись спірна квартира.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів повідомлених свідками, та бере їх до уваги.

У той же час свідок ОСОБА_5 зазначив що ОСОБА_1 мешкала разом з ОСОБА_3 в спірній квартирі с 2005 року до його смерті, тобто до 2015 року. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила що ОСОБА_1 мешкала зі своїм чоловіком за адресою пр-т. Шевченка, 10/8 кв.1 в м.Одесі. Однак багато часу приділяла та допомагала ОСОБА_3

Із заяви відповідачки про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 серпня 2016 року суду стало відомо про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2011 року за яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1В задоволено, та вселено ОСОБА_2 в спірну квартиру та рішення Приморського районного суду м. Одеса від 06 липня 2016 року яким було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, зобовязано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні прав власності на квартиру АДРЕСА_3 ; виселено ОСОБА_1 із спірної квартири. Рішення у цих частинах набрали чинності

Про існування даних рішень не було відомо суду під час постановлення заочного рішення від 10 серпня 2016 року, у звязку з чим вони не були враховані .

Відповідно до ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке : володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна ; володіння визначається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК визнання добросовісності як умова набуття права власності за набувальною давністю необхідне лише на момент заволодіння чужим майном і не є необхідним протягом усього строку давнісного володіння. Ще у римському праві було закріплено правило, відповідно до якого втрата доброї совісті не шкодить набуттю за давністю. Тобто, якщо особа, добросовісно заволодівши нерухомим майном, у подальшому дізнається про незаконність свого володіння, вона не може вважатися такою, що недобросовісно заволоділа майном і не може бути позбавлена можливості на майно за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо безперервного володіння позивачкою квартирою № 23 по пр-ту Шевченко 10/6 у м.Одеса протягом 10 років, що суперечить вимогам ст. 344 ЦК України, та дає підстави суду відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 41 Конституції України, Постанова Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав». ст. ст 15, 16, 37, 344, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання права власності за набувальною давністю, - відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.