АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ПоліщукН.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року,

у с т а н о в и л а:

Комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка» в особі представника звернулось до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року, позовні вимоги - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 1 663 грн. 49 коп. за період з 01 грудня 1996 року по 31 травня 2001 року; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 7 753 грн. 94 коп., за період з 01 червня 2001 року по 30 вересня 2006 року; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 6 521 грн. 80 коп., за період з 01 жовтня 2016 року по 03 грудня 2008 року; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 21 084 грн. 75 коп., за період з 04 грудня 2008 року по 26 липня 2012 року; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 8 088 грн. 44 коп., за період з 26 липня 2012 року по 01 липня 2014 року. Крім того, стягнуто солідарно з відповідачів на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» судовий збір у розмірі 451 грн. 12 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, виправлено описку в рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року та виключено зі вступної частини рішення суду слово «заочне».

_____________________________________________

Справа № 756/10344/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4536/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року, заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивували, зокрема, тим, що вказане рішення є неправильне, незаконне, необгрунтоване та несправедливе, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно надано оцінку доказам, не досліджено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідачі у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, судових повісток не отримували.

Крім того, відповідачами оспорювалась та оспорюється надання позивачем житлово-комунальних послуг та сума боргу.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачами визнавалась наявність боргу та щодо не пропущення строків позовної давності. Позовні вимоги взагалі не підтверджуються належними доказами, а наявні докази є неправдивими, оскільки позивачем не тільки не надано послуг, але й завдано шкоду.

До суду апеляційної інстанції скаржники викликались двічі, в судове засідання не з'явились, 19 липня 2017 року до канцелярії суду надійшло електронне звернення останніх (клопотання) про перенесення розгляду справи на інший день, у зв'язку з перебуванням у відпустці. Разом з тим, скаржники вдруге не з'являються в судове засідання, не отримують судові виклики, у зв'язку з чим конверти з судовими повістками повертаються на адресу суду за закінченням встановленого строку їх зберігання, однак, незважаючи на наведені обставини, останні повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить, зокрема, клопотання про відкладення розгляду справи.

Вивчивши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що скаржники зловживають процесуальними правами та неналежним чином виконують процесуальні обов'язки. Наведені в клопотанні обставини не є поважними, належними письмовими доказами не підтверджені, крім того, скаржники не з'являються в судове засідання вдруге, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України розглядати справу у їх відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за адресами, вказаними в матеріалах справи та апеляційній скарзі, у зв'язку з чим колегія суддів також вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 (наймач), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 були зареєстровані в АДРЕСА_1 (том І а.с.18).

З довідок - розрахунків заборгованості (том І а.с.20-23) вбачається, що відповідачі періодично з 1996 року по 2014 рік сплачували житлово-комунальні послуги, проте не в повному розмірі. У 2014 році сплата проводилася щомісячно у розмірі 59,30 грн та 78,12 грн., у 2012-2013 роках оплата не проводилася. У 2011 році у грудні сплачено 294, 75 грн. та 705,25 грн.

Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01 січня 2010 по 07 липня 2014 року, заборгованість становить 45 112, 42 грн. (а.с. 22-23).

У зв'язку з наявністю за відповідача вищевказаної заборгованості, позивач у липні 2014 року звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі періодично сплачували комунальні послуги в межах строків позовної давності, а тому дійшов висновку, що останніми визнавалась наявність боргу та строки позовної давності не пропущено. Крім того, згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2010 по 07.07.2014 року, заборгованість становила 45 112, 42 грн., сума боргу та призначення тарифів відповідачами не оспорювалась, а також не оспорювалась належність надання позивачем житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Статтею 66 Житлового Кодексу Української РСР установлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української PCP, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 частини третьої статті 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та пункті 20 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що враховуючи періодичну сплату відповідачами комунальних послуг в межах строків позовної давності, можна дійти висновку, що останні визнавали наявність боргу, а тому строки позовної давності не пропущено.

Як зазначено судом першої інстанції, сума боргу та призначення тарифів відповідачами не оспорювались, також відповідачами не оспорювалось належність надання позивачем житлово-комунальних послуг.

Доводи скаржників про те, що вони не визнавали борг ніколи, але сплатили, зокрема у грудні 2011 року 294,75 грн. та 705,25 грн., оскільки їм необхідно було одержати інформацію з ЖЕКу, але їм не видавали у зв'язку з наявністю боргу, є безпідставними та можна вважати спрямованими на уникнення сплати боргу.

Посилання відповідачів на неналежні умови в будинку, що він потребує ремонту, виходять за межі позовних вимог. Відповідачі не позбавлені можливості в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом порушених, на їх думку, прав.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

Н.В.Поліщук