Справа №461/3586/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Скаба В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів, заінтересована особа Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

встановив:

Заявник звернулась до суду із заявою в якій просить встановити факт того, що її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за етнічним походженням є поляком і факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є полькою по лінії родичів батька.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, її бабуся ОСОБА_3, по лінії батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як і її батько за своїм етнічним походженням є поляками. Однак, на час реєстрації народження її батька, останні приховували своє етнічне походження, оскільки боялись переслідування та утисків тодішньої влади. Відтак, вважає себе за національністю полькою, тому просить відновити її польське походження в правовому полі.

Представник заявника та заявник в судове засідання не зявились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просять задоволити заяву.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви, з огляду на наступне.

Згідно посвідки про народження №1274 від 17.12.1946 року, ОСОБА_4, яка народилась 04.12.1946 року, м. Львів УРСР, є донькою ОСОБА_2 (росіянина) та ОСОБА_5 (росіянки) /а.с.4/.

Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Анатолієвичем, заявниці присвоєно прізвище «Шевчук», що стверджується копією свідоцтва виданого Бюро записів актів цивільного стану 16.10.1970 року /а.с.5/.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 14.07.1951 року за №881158, останній народився 26.04.1913 року в м. Ново-Борисів Мінської області, і є сином росіянина ОСОБА_8 та польки ОСОБА_9 /а.с.8/.

Крім того, згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2, останній помер 23.02.1973 року, про що внесено відомості до відповідного актового запису за №745 /а.с.9/.

Згідно із ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлені судом обставини свідчать про приналежність заявника до польської національності, зокрема те, що остання є внучкою польки ОСОБА_9, а заявник має право вільно обирати та відновити свою національність, суд приходить до висновку, що заява є підставною та обґрунтованою, відтак слід таку заяву в цій частині слід задоволити.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Враховуючи наведене, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо етнічного походження батька заявника - громадянина ОСОБА_2, оскільки останній помер, а суд не може здійснювати захист інтересів особи, цивільна правоздатність якої припинена, відтак в цій частині заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 212-215, 246-250 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву задоволити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, за етнічним походженням, по лінії бабусі ОСОБА_9 є полькою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.