АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4008/17 Справа № 173/144/17 Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

При секретарі: Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в зв'язку з навчанням

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4

на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в зв'язку з навчанням ( а.с.1-3).

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року відкрито провадження по вищезазначеній цивільній справі (а.с.19).

Ухвалою від 20 лютого 2017 року до участі у справі в якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_4 (а.с.20).

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в зв'язку з навчанням передано на розгляд до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області (а.с.31-32).

В апеляційній скарзі апелянти просять скасувати ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року про передачу справи на розгляд до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права. (а.с. а.с. 36-37, 39-40).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за правилами ч. 1 ст. 110 ЦПК України, а саме позови про стягнення аліментів, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

10 березня 2017 року за клопотанням представника відповідача, ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області справу направлено за підсудністю до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області.

Задовольняючи клопотання представника відповідача ОСОБА_3 в частині передачі справи за підсудністю до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, суд 1 інстанції виходив з положень ст.116 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Враховуючи, що повнолітній син проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2, тобто він з матір'ю не проживає, відповідно позов не може розглядатись за місцем проживання позивача.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно положень ч. 1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

ОСОБА_2 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів, за місцем своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Верхньодніпровського районного суду та відповідає вимогам ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилось, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

З матеріалів справи не вбачається, що провадження по справі було відкрито з порушенням правил підсудності, а саме положень ч. 1 ст. 110 ЦПК України, оскільки позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Верхньодніпровського районного суду, а отже підстави для застосування ч. 2 ст. 116 ЦПК України були відсутні.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що відповідно до п. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання, а повнолітній син позивачки з нею не проживає, а зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2, не є підставою для вирішення процесуального питанняі щодо підсудності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року є необґрунтованою, передчасною та постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з переданням справи до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання щодо передачі справи до іншого суду відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року - скасувати та передати питання щодо вирішення питання про передачу справи до іншого суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: