Номер провадження: 22-ц/785/870/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Громіка Р.Д.,

ОСОБА_2

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, який згодом був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 16 березня 2007 року укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати ОСОБА_5 кредит у розмірі 75 000 доларів США на термін до 16 березня 2027 року, а ОСОБА_5 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до спірного кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_5 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно ОСОБА_6 у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_5 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Однак, у порушення умов кредитного договору, ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед Банком не виконав. Станом на 22 лютого 2016 року у нього виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмір 233 493,68 доларів США.

Крім того, у якості забезпечення виконання зобов'язання за спірним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Згідно до п.6 ОСОБА_6 поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту ії отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

У своїх позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 110 114,48 доларів США, що еквівалентно 2 956 573,79 гривень за кредитним договором від 16.03.2007 року та судові витрати по справі.

12 січня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_3 із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

У обгрунтовання свої позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що 16 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір та у той же день між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №0068/Р.

Відповідно до договору поруки №0068/Р від 16.03.2007 року предметом договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_7 обов'язків по кредитному договору, укладеному між Банком та ОСОБА_5. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк пред'явлення вимоги до ОСОБА_3, як поручитиля, оскільки він відповідає вимогам закону (ч.4 ст.559 ЦК України). З договору поруки №0068/Р від 16.03.2007 року, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями та годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Таким чином, в своїх позовних вимогах ОСОБА_3 просила суд визнати припиненою поруку за договором поруки №0068/Р від 16.03.2007 року, що укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Справа розглянута за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» який у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву згідно якої просив розглянути справу за його відсутність. До суду надійшли письмові заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, в яких представник Банку просив відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання поруки припиненою.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від ОСОБА_3 надійшло клопотання слухати справу у її відсутність.

До суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_5 на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в яких він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року вимоги первісного позову задоволено в повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити вимоги зустрічного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, хоча неодноразово сповіщались про час та місце розгляду справи на усі відомі суду адреси.

Так, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначила адресу свого проживання та проживання відповідача ОСОБА_5: м.Одеса АДРЕСА_1. Зазначена адреса відповідає даним наданим з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (т. 2 а.с. 2, 4).

Апеляційним судом неодноразово здійснювались спроби сповістити відповідачів про час та місце розгляду справи за зазначеною адресою, однак усі повістки повернулися до суду апеляційної інстанції з відмітками про невручення за закінченням терміну зберігання.

Крім того, в матеріалах справи є зазначена адреса місця проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2, однак за занченою адресою апелянт також не отримувала судові повістки.

Про час та місце розгляду справи 01.02.2017 року апелянт була сповіщена через свого представника (т. 1 а.с. 223).

Судові повістки, що були надіслані на адресу представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 на інші дати повертались в суд за закінченням терміну зберігання.

У судове засідання, яке було призначено на 11.05.2017 року відповідач ОСОБА_5 сповіщався через оголошення у газетах «Одеські вісті» та «Урядовий курєр» (т.2 а.с. 51, 53).

Однак, 10 травня 2017 року від ОСОБА_5 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. В данному клопотанні ОСОБА_5 зазначив адресу для його сповіщення: м.Одеса пр. Шевченка, 8/5 (т. 2 а.с. 45).

Судове засідання було відкладено на 06 липня 2017 року, однак відповідач до апеляційного суду Одеської області не зявився, з матеріалами справи не ознайомився, а судові повістка за вказаною ОСОБА_5 адресою повернулась з відміткою пошти «вибув» (т. 2 а.с. 56).

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, неотримання ними повісток є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що сторони в судове засідання не зявилялись, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства. Колегія суддів враховує, що апелянт, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом поданої в його інтересах скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернеті - мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області.

Тому, слід визнати, що відповідачі самостійно розпорядилися своїми процесуальними правами та не зявлялись в судові засідання до апеляційного суду Одеської області з неповажних причин.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що сторони процесу повинні вживати заходи для того, щоб дізнатися про рух та розгляд їх справ.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

З врахуванням тривалості судового розгляду, зокрема на стадії апеляційного розгляду (з 18 серпня 2016 року), колегія суддів прийняла рішення про розгляд апеляційної скарги по суті без явки учасників процесу, які сповіщались у відповідності до чинного процесуального законодавства та зловживають своїми процесуальними правами та обовязками.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи 16 березня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №ODMLGK01420068 до якого було укладено додаткову угоду від 11 жовтня 2012 року, та згідно умов ОСОБА_6 зобовязався надати ОСОБА_7 кредит у розмірі 75 000,00 дол. США (сімдесят пять тисяч доларів США 00 центів), а позичальник ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені ОСОБА_6.

Кредит надано на строк до 16 березня 2027 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами складає 0,82 % в місяць (п.7.1 кредитного договору).

Відповідно до п.1.1 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд Банку шляхом видачі готівки через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів Банком на рахунок ОСОБА_7 зазначений у п. 7.1 ОСОБА_6.

Таким чином ОСОБА_6 виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_7 за кредитним договором, надавши ОСОБА_7 кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

ОСОБА_7 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором, станом на дату видачі кредитних коштів, а саме з 16.03.2007 року.

Згідно п.2.2.4 кредитного договору ОСОБА_7 зобов'язався здійснювати повернення кредитних коштів за умовами п.7.1 та 2.3.7.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №0068/Р, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язання Боржника, які виникають з умов кредитного договору№ODMLGK01420068 від 16 березня 2007 року у повному обсязі цих зобов'язань.

Відповідно до п.4 цього договору у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком.

Однак, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не виконують належним чином своїх зобов'язання за спірними кредитним договором та договором поруки.

13 липня 2015 року ОСОБА_7 та Поручителю було направлено повідомлення про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. №30.1.0.02 871.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_7 ОСОБА_5 за кредитним договором №ODMLGK01420068 від 16 березня 2007 року, станом на 03 липня 2015 року становить 110 230,67 доларів США.

Таким чином на думку позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 порушили умови кредитного договору та договору поруки.

Так, ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох, або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів о цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обовязку боржників у (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено ОСОБА_6 поруки.

В той же час, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно п. 7.1 кредитного договору вбачається, що кредит повинен був повертатись щомісячного з 16 по 21 число кожного місяця у розмірі 884, 73 долара США.

В постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 встановлено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. № 6-53цс14 встановлено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В постанові також встановлено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 2.3.3 договору встановлено, що кредитор (позивач) має право достроково повернути кредит.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за спірними кредитними зобов'язаннями відповідачем ОСОБА_5 було внесено до Банку 13.03.2013 року, що зазначено у виписці з рахунку №8758 на ім'я ОСОБА_5, який було відкрито Банком для виконання умов спірного кредитного договору в період з 01.03.2007 року по 26 січня 2016 року (а.с.122-125).

Таким чином, починаючи з 13 березня 2013р. позивач набув право на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В той же час, позивач звернувся в суд з позовом лише 27 серпня 2015 року, тобто з пропущенням строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, який сплинув 13 вересня 2013 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно залишити без задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приват Банк» про визнання поруки припиненою необхідно задовольнити та визнати поруку за договором поруки №0068/Р від 16 березня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 банк «Приват Банк» та ОСОБА_3, припиненою починаючи з 13 вересня 2013 року.

Отже, враховуючи віще наведене, колегія суддів вважає, що за спірним кредитним договором заборгованість слід стягувати лише з Боржника відповідача ОСОБА_5 одноособово.

Оскільки, апеляційний суд не позбавлений можливості виправити недоліки допущені судом першої інстанції під час розгляду справи, то з урахуванням викладеного і на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п. п. 1,4 ч. 1 ст.309, ч. 2 ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН 253881953), на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODMLGK01420068 від 16.03.2007 року, у розмірі 110 114,48 доларів США, що еквівалентно 2 879 493,65 гривень (за курсом НБУ на день ухвалення рішення 1 долар США становить 26,15 гривень), яка складається з наступного:

- 99 722,48 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 607 742,85- заборгованість за кредитом;

- 10 392 доларів США, що за курсом НБУ складає 271 750,80 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

Cтягнути з ОСОБА_5 (ІПН 253881953) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приват Банк» судовий збір 3 654 гривні за подачу позовної заяви та судові витрати у розмірі 720 гривень пов'язані з публікацією оголошення у пресі про виклик відповідача у судове засідання до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати поруку за договором поруки №0068/Р від 16.03.2007 року, укладеною між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, припиненою починаючи з 13.03.2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 гривня 21 копійка, за подачу позовної заяви та 4 019 гривень 41 копійку за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_9