Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживача, визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2014 року, що набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги комунального підприємства «Харківські теплові мережі» й на їх користь стягнуто з нього заборгованість за теплопостачання за період з 28 листопада 2012 року по 1 травня 2013 року у розмірі 39 865 грн 43 коп. Вважав, що відповідачем було неправомірно застосовано розрахунок вартості спожитої теплової енергії, який встановлено Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, оскільки він не був власником всієї будівлі АДРЕСА_1 та не займався підприємницькою діяльністю у належних йому зазначених належилих приміщеннях. Вважав, що внаслідок таких дій відповідача йому завдано душевних страждань, принижена його честь, гідність та ділова репутація, з серпня 2014 року він перебуває у постійній стресовій ситуації, порушуються його звичайні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активної суспільної діяльності й вважав, що такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

З урахуванням зазначеного позивач просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно застосувавши норми матеріального права, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що рішення суду, що набрало законної сили, відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України є обов'язковими до виконання, а вставлені судами фактичні обставини справи, відповідно до ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК України мають преюдиційне значення по цій справі і не можуть переоцінюватись в іншій справі.

При цьому суди вірно зазначили про те, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у своїх розрахунках заборгованості позивача застосував тарифи, передбачені для господарських суб'єктів обманним шляхом і що він при цьому здійснював нечесну підприємницьку діяльність. Чинним рішенням суду не встановлено в цьому порушень з боку відповідача, тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

С.П. Штелик