Номер провадження: 22-ц/785/4533/17
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Великофонтанської сільської ради Подільського району Одеської області і ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та за позовом ОСОБА_4 до Великофонтанської сільської ради Подільського району Одеської області і ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,

встановила:

03.10.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом та просив визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_5, який на день смерті мешкав у с. Гидерим Подільського району Одеської області.

Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки 2,25 га, яка розташована на території Великофонтанської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька.

У встановлений законом 6 місячний термін після смерті батька він до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, у зв'язку із юридичною неосвіченістю та скрутним становищем. Він єдиний син, батько помер, інших спадкоємців немає, тому він вирішив, що може звернутися до нотаріуса у будь-який час. Він є інвалідом 3 групи з дитинства. До того ж Державний акт на земельну ділянку був загублений, у нього є лише довідка від орендаторів.

Спадщину він фактично прийняв, шляхом вступу в її володіння і управління. Однак, розпорядитися спадковим майном він не має можливості, оскільки належним чином не оформив право власності на неї. Але, із-за своєї юридичної необізнаності та відсутності достатньої суми грошей для оформлення спадщини, він пропустив 6-місячний строк, встановлений законом для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Представник Великофонтанської сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

Залучена до справи за згоди позивача в якості співвідповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову, оскільки вона неодноразово просила ОСОБА_3 подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак той чомусь це ігнорував. У зв'язку з цим вважає, що строк звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений ним не з поважних причин.

В свою чергу, 22.12.2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом, та просила встановити факт, що має юридичні наслідки, а саме, що вона, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 з 01.09.2001 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2001 року спільно проживала та вела спільне господарство із ОСОБА_5, який влітку 2001 року переїхав з м. Котовськ (Подільськ) до її будинку в с. Гидерим, де був зареєстрований та у ньому і проживав до самої смерті.

Останні три роки перед смертю ОСОБА_5 важко хворів, всі турботи з догляду за ОСОБА_5 взяла на себе вона - його цивільна дружина. Також зазначила, що хоча в м. Котовськ і мешкав син ОСОБА_5 - ОСОБА_3, він доглядати батька не допомагав. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Всі витрати з поховання та проведення поминальних обідів взяла на себе вона. Син померлого ОСОБА_3 був присутній на похоронах, однак у витратах на поховання та проведення поминальних обідів участі не приймав.

Позицію відповідача ОСОБА_3 пов'язує з тим, що відповідач, на її думку, зловживає алкогольними напоями.

У 2016 році вона завернулась до ОСОБА_3 з вимогою допомогти придбати та встановити пам'ятник на могилі його батька ОСОБА_5 та надати їй або кошти, або право на отримання орендної плати (паю) із земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5

Однак ОСОБА_3 відмовився надавати кошти на пам'ятник або надавати право отримати кошти за користування земельною ділянкою.

Також позивачка дізналась, що відповідач ОСОБА_3 не визнає її права спадкування як спадкоємця четвертої черги та подав заяву про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини і має намір земельну ділянку оформити на себе в порядку спадкування.

Посилаючись на те, що оскільки між ними виник спір та вказане питання не може бути вирішено в порядку окремого провадження, просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені.

03 квітня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на зазначене вище судове рішення, по якій після усунення недоліків було відкрите апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Гидерим Котовського району Одеської області у віці 59 років помер ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,25 га, яка розташована на території Великофонтанської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_5 заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відрилась після його смерті, має здійснюватись за законом.

Статтею ст.1268 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою ст.1269 цього кодексу встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В цьому випадку законом встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином у відповідності до положень ч.1 ст.1269 ЦК України для прийняття спадщини батька позивачу, який проживав окремо від спадкодавця на момент відкриття спадщини, необхідно було подати з цього приводу заяву до нотаріуса.

Термін на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після цього спадкодавця збіг 25.08.2015 року.

Вирішуючи питання поважності позивачем ОСОБА_3 пропуску строку на право подачі заяви до нотаріуса на прийняття спадщини батька, суд бере до уваги таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно роз'яснення абзацу 6 п.24 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».

Аналогічна позиція викладена також в Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року в якому зазначається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Доводи позивача, що він є інвалідом 3 групи (з дитинства) на переконання суду не можуть слугувати поважною причиною пропуску строку на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки як свідчить із наданих позивачем медичних документів, ця хвороба є триваючою (з дитинства) і ця обставина не свідчить про його тяжкий хворобливий стан у період з ІНФОРМАЦІЯ_3 по 25.08.2015 року, який би унеможливлював його здатність подати заяву до нотаріуса.

Також суд вважає бездоказовим твердження позивача про його тяжке матеріальне становище, оскільки сама по собі подача заяви до нотаріуса не потребує будь-яких значних фінансових затрат.

Юридична необізнаність позивача щодо строків подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не може визнаватись судом поважною з огляду на вищезазначене роз'яснення ВССУ з цього приводу.

Крім того, твердження позивача щодо прийняття спадщини шляхом вступу в її володіння та управління також не підтверджені жодними доказами.

Таким чином суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 не представлено будь-яких доказів, які б свідчили про поважність попуску ним строку для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини батька.

Тому підстав для задоволення позову ОСОБА_3 суд не вбачає.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Стаття 1264 ЦК України захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним упродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Підтвердженням права особи спадкування у четверту чергу можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім'ї, документи, які підтверджують спільне проживання протягом не менше п'яти років та ведення спільного господарства, тощо.

Викладені позивачем обставини справи підтверджується наявними письмовими доказами справи, а саме: довідкою виконкому Великофонтанської сільської ради №924 від 05.08.2015 року, згідно якої померлий ОСОБА_5 дійсно проживав в громадянському шлюбі з 2001 року по день смерті з ОСОБА_4 в с. Гидерим Котовського району Одеської області; довідкою виконкому Великофонтанської сільської ради №1777 від 02.12.2016 року, згідно якої ОСОБА_4 дійсно проживала в АДРЕСА_1 зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 з 2001 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 та здійснила його поховання.

ОСОБА_3 у судовому засіданні також визнав той факт, що ОСОБА_6 дійсно проживала разом з його батьком ОСОБА_5 однією сім'єю з 2001 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином суд вважає, що позовна заява ОСОБА_6 про її спільне поживання однією сім'єю в с. Гидерим Подільського (на той час Котовського) району Одеської області з ОСОБА_5 є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді, а тому підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко