Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2016року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») кошти у сумі 168 871 грн 11 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 16 жовтня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Ізоляція-К» (далі - ТОВ «Ізоляція-К») та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір на розрахунково-касове обслуговування.

29 серпня 2015 року між ним та ТОВ «Ізоляція-К» укладено договір про відступлення права вимоги за договором на розрахунково-касове обслуговування, у зв'язку з чим він набув право вимагати від відповідача належного виконання зобов'язань за цим договором. Станом на 29 серпня 2015 року залишок коштів на рахунку складав 168 871 грн 11 коп.

Посилаючись на те, що виплатити залишок коштів на рахунку відповідач безпідставно відмовив, просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2008 року між ТОВ «Ізоляція-К» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір на розрахунково-касове обслуговування.

29 серпня 2015 року між ТОВ «Ізоляція-К» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором, відповідно до п. 1.2. якого ТОВ «Ізоляція-К» відступлено позивачеві право вимоги до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 168 871 грн 11 коп, які складають вихідний залишок на рахунку ТОВ «Ізоляція-К».

15 грудня 2015 року ТОВ «Ізоляція-К» повідомило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відступлення права вимоги.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Укладений 16 жовтня 2008 року між ТОВ «Ізоляція-К» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір на розрахунково-касове обслуговування відповідає нормам ст. 1066 ЦК України та по своїй суті є договором банківського рахунку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, врахувавши правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що до позивача не перейшло і не могло перейти на підставі відступлення прав право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів відповідного Фонду у зв'язку з відсутністю такого права у первісного кредитора - ТОВ «Ізоляція-К», яке є юридичною особою.

На дату звернення позивача до суду із позовом та на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже діяла тимчасова адміністрація, що унеможливило вирішення питання у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2016року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик