УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 11 060 доларів США зі сплатою 11,04 % річних з кінцевим строком повернення до 12 червня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 14 червня 2007 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року у розмірі 7 013 доларів 67 центів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - вказану квартиру, шляхом її продажу банку з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави правових дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаної квартири.

Оскільки вказаний предмет іпотеки не реалізований, позивач просив передати йому в управління зазначений вище предмет іпотеки на період його реалізації або повного виконання умов кредитного договору, а також зобов'язати відповідачів звільнити квартиру від будь-яких осіб чи їх майна.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що передача іпотечного майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки та підставою передачі такого майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог чинного законодавства, а позивач не обґрунтував належними доказами вимогу щодо передачі йому предмета іпотеки в управління, не зазначив умов, на яких може бути передане йому вказане майно, а лише послався на положення ст. 34 Закону України «Про іпотеку».

Також суди вірно вважали, що обраний позивачем спосіб захисту є передчасним з огляду на те, що виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочено на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а позивачем не обґрунтована можливість такого використання квартири за наявності зареєстрованих в ній осіб, які проживають в квартирі.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П. Штелик