Справа № 405/4096/16-ц
Провадження №2/405/708/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, в якому просив з посиланням на ст.ст.22, 526, 611, 623, 625, 1066, 1068 ЦК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з відповідача на свою користь суму залишку грошових коштів в розмірі 39 544 грн. 60 коп., суми індексу інфляції в розмірі 2 938 грн. 16 коп., 3% річних в розмірі 112 458 грн. 40 коп., та збитків (упущена вигода) в розмірі 3 262 грн. 40 коп., а всього 158 203 грн. 60 коп., крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що з лютого, 2015 року він (позивач) користується золотою карткою для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому, рахунок був відкритий у відділенні банку, яке розташоване у м. Києві по вул. Гната Юри, 7. Відповідно до п. 2.1.2.2.1. Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» для надання послуг Банк видає клієнту Карту, її вид визначається в Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, вказана в Заяві. Договір укладається строком на пять років. Таким чином, Договір про надання банківських послуг Банком є офертою, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Зазначив, що підтвердженням укладення ним (позивачем) договору є видана відповідачем картка.

Окрім того, позивач вказав, що в червні 2015 року його картку було заблоковано відповідачем, при цьому, у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» його було повідомлено про те, що його рахунок заблоковано у звязку з перевіркою, яка проводиться службою безпеки банку, і яка буде тривати 30 днів, та після проведення перевірки його (позивача) повинні повідомити про її (перевірки) результат.

Відповідно до інформації оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером телефону 3700 на його (позивача) рахунку знаходиться грошова сума в розмірі 39 544 грн. 60 коп.

12.06.2015 року він зробив усне звернення до банку за допомогою телефонного звязку через контактний центр банку, яке було зареєстровано працівником банку за № 4373857 з вимогою усунути обмеження щодо зняття готівки з його (позивача) рахунку.

06.07.2015 року він зробив усне звернення до банку за допомогою телефонного звязку через контактний центр банку, яке було зареєстровано працівником банку за №4514072, при цьому, у зверненні було викладено суть порушеного питання, прохання повідомити його про підстави для блокування картки та вимогу про її розблокування.

22.10.2015 року він знову подав заяву банку, яку зареєстровано за № 5350093, якою знову вимагав розблокувати картку та повідомити його про час розблокування картки.

12.03.2016 року ним була подана заявка відповідачу, яка зареєстрована за № 6885669 з вимогою видати залишок коштів на рахунку.

Зазначив, що вказані звернення відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян», однак відповіді на останні він (позивач) від відповідача не отримав.

Крім того, ним (позивачем) неодноразово були направлені листи Голові Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою надати пояснення стосовно блокування його рахунку, вимогою його розблокувати та надати інформацію щодо стану рахунку, з зазначенням суми коштів, що залишається на рахунку на день надання виписки, документи, що підтверджують заблокування його картки та проведення внутрішнього розслідування щодо нього.

Однак, у відповідях, які були надані відповідачем були наведені лише загальні норми, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, без чіткого зазначення підстав для блокування саме його картки, без посилання на норми чинного законодавства України, які дають право відповідачу блокувати його картку, окрім того, не було надано і відповіді, коли буде розблоковано його картку.

Крім того, вказав, що 26 лютого 2016 року він направив відповідачу заяву про закриття карткового рахунку, в якій просив закрити картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», залишок грошових коштів в сумі 39 544 грн. 60 коп., що знаходиться на рахунку, який закривається, перерахувати на інший рахунок, та 14 березня 2016 року він отримав лист відповідача за № 20.1.0.0.0./7-20160303/205, відповідно до якого йому було відмовлено в обслуговуванні картки.

Позивач вважає, що зазначені дії відповідача суперечать чинному законодавству та порушують його (позивача) право на вільне розпорядження коштами, що знаходяться на банківському рахунку, а також порушуються його (позивача) права як споживача банківських послуг, більш того, неправомірними діями відповідача йому завдано також істотної моральної шкоди, яка виразилася в тому, що відповідач протягом 11-ти місяців ігнорує його (позивача) вимоги, звинувачує його в шахрайстві та не повертає кошти, у звязку з чим він нервує, зазнаючи втрат немайнового характеру, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, позивачем ОСОБА_3 подана заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму залишку грошових коштів в розмірі 39 544 грн. 60 коп. на суму індексу інфляції в розмірі 6 517 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 1 722 грн. 63 коп. та збитків в розмірі 4 745 грн. 40 коп., а всього 52 530 грн. 60 коп., а також стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов, з урахуванням поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, підтримала в повному обсязі з підстав,зазначених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, підтримав подані письмові заперечення за вх. № 26078 від 04.10.2016 року, на обґрунтування яких зазначив, що банком дійсно було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі звернення ОСОБА_4, яка повідомила, що 04.07.2015 року внаслідок введення її в оману вона перерахувала кошти зі своєї карти в сумі 270,00 грн. на карту № 425797 держателем якої є позивач (даний платіж був передплатою за оренду квартири. Послуга не була надана позивачем). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов язань у цілому або у визначеній банком частці у раз невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини сторін, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок №4731 2171 0342 5797 , отримав золоту картку для виплат №4731 2171 0342 5797 та відповідно до анкети-заяви від 06.03.2015 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «ПриватБанк».

Крім того, підписом в анкеті-заяві позивач погодився з тим, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, тим самим, відзначається, що позивач уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.2.1.2.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає клієнту Карту, її вид визначається в Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, вказана в Заяві. Договір укладається строком на пять років.

Судом також встановлено, що з 12 червня 2015 року відповідач припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок, належний позивачу, що не заперечувалося представником відповідача під час судового розгляду справи, при цьому, підставою для блокування рахунку банк повідомив позивачу про проведення перевірки, яка проводиться службою безпеки Банку.

Окрім того, судом встановлено, що на час блокування карткового рахунку, залишок коштів на рахунку №4731 2171 0342 5797 становить 39 544 грн. 85 коп., що підтверджується випискою по рахунку клієнта ОСОБА_3 за період з 01.06.2015 року по 21.11.2016 року, наданою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Належність позивачу вказаного рахунку та грошових коштів не заперечувалося представником відповідача.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_3 в досудовому порядку звертався до відповідача із заявами-вимогами проусунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на рахунку № 4731 2171 0342 5797, держателем якого він є, а саме: шляхом розблокування зазначеного рахунку.

26 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся з листом до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив терміново надати відповідь на його звернення, відновити його порушені права на користування та розпорядження грошовими коштами у розмірі 39 544,60 грн., а також розблокувати рахунок № 4731 2171 0342 5797.

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.11.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151031/727 ОСОБА_3 надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанк має право: - відмовити клієнту без пояснення причин у випуску або перевидачі карти в разі надання ним в заяві неправильної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (пере випуску) карти цій особі; - призупинити дію карти, а також відмовити в продовженні строку дії карти в разі здійснення операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням карти або нанесеної на неї інформації; - призупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати карту) і/або визнати карту недійсною в разі порушення держателем або довіреною особою вимог законодавства України, умов Договору, Умов і Правил надання банківських послуг і/або в разі виникнення овердрафту; - призупинити або зупинити дію картки, відмовити в продовженні, заміні або видачі нової картки чи доручити будь-якому учаснику міжнародних платіжних систем вилучити карту, якщо: - держатель (довірена особа) зумисно неправильно повідомив банку про себе та/або своїх відносини з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку та не враховані під час розгляду заяви на відкриття карткового рахунку; - держатель понад один раз допустив прострочення погашення мінімального обовязкового платежу; - держатель понад один раз звертався в банк і блокував катку та при цьому за карткою до моменту її фактичного блокування в системі авторизації та поміщення до стоп-листа здійснювалися операції, від яких пізніше держатель відмовився.

24 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 повторно звернувся з листом до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою негайно розблокувати його картковий рахунок № 4731 2171 0342 5797, який є заблокований з червня 2015 року, на який 10.12.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь №20.1.0.0.0/7-20151130/251, з обґрунтуванням, яке є аналогічне викладеному у відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.11.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151031/727, окрім того, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі виписки по картковому рахунку № 4731 2171 0342 5797, держателем якої він є, з мотивів виключення ризику розкриття банківської таємниці.

26 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про закриття рахунку, в якій просив закрити картковий рахунок № 425797, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк»на його імя, залишок грошових коштів, що знаходяться на рахунку, який закривається, перерахувати за наданими реквізитами: отримувач ОСОБА_3, р/р 0567 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, а також після перерахування коштів та закриття рахунку, просив видати довідку про закриття вказаного рахунку.

Листом від 14.03.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160303/205 ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 було відмовлено в обслуговуванні його картки.

Таким чином, у період з 12 червня 2015 року і на час судового розгляду справи рахунок позивача ОСОБА_3 заблоковано, у зв'язку з чим він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. В статті 48 зазначено, що банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Згідно ст. 64 цього закону вбачається, що банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Оформлюючи картковий рахунок, позивач ОСОБА_3 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «ПриватБанк».

Згідно з п. 1.1.3.2.14Умов банк має право відмовитись від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до п. 1.1.3.2.15 Умов банк може в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової операції, відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про запрбігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про санкції» тощо.

За правилами пункту 91 розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що Банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» № 1702-VII від 14.10.2014 року, з подальшими змінами, суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Виходячи з досліджених під час судового розгляду документів, суд виходить з того, що відповідачем не надано до суду належних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Даних про включення позивача до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, що мало б виключати неправомірність дій банку, або відомостей про порушення провадження щодо позивача за ст. 209, 212 КК України, або іншого характеру підтверджуючої інформації про отримання коштів з рахунків позивача ОСОБА_3 та їх подальший переказ в рамках функціонування протиправної системи переведення в готівку грошей відповідачем суду не надано, не здобуто таких і під час розгляду справи судом.

Більш того, під час судового розгляду представником відповідача не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо наявності законних підстав для блокування відповідачем карткових рахунків позивача, а саме наявності кримінального провадження та вмотивованої підозри щодо проведення незаконних операцій за картковим рахунком позивача, накладення арешту на наявні на його рахунках грошові кошти за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом, порушення позивачем вимог чинного законодавства, вчинення інших дій, які підпадають під дію ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та визначають правомірність зупинення ПАТ КБ «ПриатБанк» фінансових операцій понад встановлення вказаною нормою строки.

За вказаних вище обставин, дії відповідача, які полягають у безпідставному блокуванні рахунку, призупинення здійснення операцій за картковим рахунком, належним позивачу, суд розцінює як неправомірні та такі, що порушують абз.1 ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ст.41 Конституції України щодо непорушності права власності, суперечать імперативним приписам ч.3 ст.1066 ЦК України, які передбачають, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, та, відповідно, пийшов до висновку про наявністьправових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 39 544 грн. 60 коп.

Позивачем пред'явлено також вимоги про стягнення з відповідача індекс інфляції в розмірі 6 517 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 1 722 грн. 63 коп., збитків в розмірі 4 745 грн. 40 коп. (упущена вигода, користування банком чужими грошовими коштами), які задоволенню не підлягають, у звязку з їх безпідставністю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2015 року сторони уклали договір про відкриття карткового рахунку, шляхом підписання ОСОБА_3 анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому, із змісту даного договору вбачається, що сторонами не був встановлений строк виконання зобовязань за вказаним договором, у звязку з чим, твердження позивача про прострочення ПАТ КБ «ПриватБанк», як боржником, свого зобовязання за договором є необґрунтованими.

Крім того, позивачем предявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., в задоволенні яких позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правов

Відповідно до п.5 зазначеної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в заподіянні йому (позивачу) моральних страждань будь-якого роду, не наведено фактів, які б підтверджували заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача, крім того, приймаючи до уваги, що між сторонами було укладено договірпро надання банківських послуг, шляхом приєднання позивачем до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», положеннями яких не передбачено відшкодування моральної шкоди, на підставі чого та враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, - суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у зв'язку з чим з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, - здовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму залишку грошових коштів в розмірі 39 544 (тридцять девять тисяч пятсот сорок чотири) грн. 60 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми індексу інфляції в розмірі 6 517 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 1 722 грн. 63 коп., збитків (упущена вигода) в розмірі 4 745 грн. 40 коп. та стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп., - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова