Справа № 522/4860/15-ц
Провадження № 2/522/4616/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 2 062 010,00 гривень борг за розпискою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25 липня 2013 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США зі строком повернення до 18:00 «31» грудня 2013 року за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 245. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від «25»липня 2013 року. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернути гроші, проте, жодних дій на погашення нею заборгованості не послідкувало. Відповідачка свої зобовязання за розпискою від «25» липня 2013 року не виконала, грошові кошти у розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США не повернула та ухиляється від повернення позики до теперішнього часу.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засідання позов визнала в частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 23 000,00 дол. США у гривні за курсом НБУ на дату винесення рішення, у стягненні інфляційних витрат просила відмовити, так як інфляція не застосовується до іноземної валюти, до позовних вимог про стягнення пені просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні цих вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 25 липня 2013 року ОСОБА_2 має борг перед ОСОБА_1 у розмірі 730 861 ,76 гривень. У розписці зазначено, що відповідач зобовязується повернути борг до 31 грудня 2013 року. 25 червня 2015 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2Е грошову суму в розмірі 2000 доларів США в рахунок погашення заборгованості. Надалі грошове зобовязання не виконувалось та кошти не сплачувались. Отже на сьогоднішній день сума заборгованості складає 23 000 доларів США, що в еквіваленті становить 501 400,00 гривень.

На даний час сума боргу за розпискою не повернута позивачу.

При цьому, статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, згідно частини 1 статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь та спростовує доводи відповідача про відсутність боргових зобов'язань перед ним.

Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Оскільки, грошовий еквівалент вищевказаних грошових зобов'язань був визначений у іноземній валюті у відповідності до ч. 1 ст. 524 ЦК України, позивач самостійно розрахував суму боргу за курсом НБУ на день подання уточнених позовних вимог.

Таким чином, в гривневому еквіваленті позичена відповідачем за розпискою від 25.06.2013 р. сума становить 603 520,00 грн., а розмір трьох відсотків річних від простроченої суми складає 63 642,00 грн.

Як установлено судом, розпискою про позику передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки повернення коштів.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Таким чином, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову, тобто складає 170 357,98 гривень.

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, що позивачем пропущений строк звернення до суду про стягнення пені, так як пеня стягується з основним боргом.

Суд відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення збитків від інфляції, так як індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка в даному випадку була предметом договору, індексації не підлягає.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 603 520,00 гривень, 3% річних у розмірі 63 642,00 гривень, пеню у розмірі 170 357,98 гривень, що разом складає 837 519,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий з бір у розмірі 3897,60 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 13.07.2017