Справа № 347/422/16
Провадження № 22-ц/779/1129/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Бойчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В., секретаря Бойчука Л.М., з участю представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання право власності на житловий будинок та земельні ділянки, припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 1/3 частки житлового будинку та земельних ділянок за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 25 травня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду від 25 травня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та земельні ділянки, припинення права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частки житлового будинку та земельних ділянок.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 32,2 кв.м., сарай та на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1000га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0753га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Припинено право власності за ОСОБА_3 на 1/3 частку житлового будинку, загальною площею 32,2 кв.м., сарай та 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1000га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0753га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Косівського районного суду від 25 травня 2017 року провадження в даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права власності за ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку, 1/3 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/3 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 закрито згідно п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що воно є незаконним з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не доведено обставини, які мають значення для справи, зокрема те, що співвідповідач ОСОБА_3 під час судового розгляду відмовилася від належної їй 1/3 частки в спадковому будинковолодінні та 1/3 частки спадкової земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 в користь позивачки у справі.

Відповідачкою у справі ОСОБА_3 не надано суду належного та допустимого доказу своєї відмови від прийняття спадщини, а саме заяви до Косівської нотаріальної контори протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини про відмову від прийняття спадщини в користь іншого спадкоємця.

Оскільки, співвідповідач ОСОБА_3, прийняла спадщину, а рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.01.2016 року за нею визнано право власності на 1/3 частку у спадковому майні, тому вона, як власник, вправі розпорядитися своєю власністю лише шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод, з наступною державною реєстрацією своїх речових прав.

Оскільки ОСОБА_3 є власником 1/3 частки спадкового майна, спору між нею та позивачкою з приводу цього майна немає, а тому суд зобов'язаний був закрити провадження у цій справі.

Із рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.01.2016 року вбачається, що спір між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, щодо визнання права власності на спадкове майно будинковолодіння та земельні ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_1 вирішено.

Не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що позивачка у справі ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також про те що сторони в справі перебувають в родинних відносинах між собою а також, що спір між нами виник з приводу права на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_1, яка особисто не приймала участь у судовому засіданні, не зверталася до суду із заявою про допуск ОСОБА_6 до участі у справі.

Не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що даний спір між ними виник з приводу права на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спір між ними з приводу права на спадкове майно, що залишилося після смерті діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вирішено Апеляційним судом Івано-Франківської області ще 21.01.2016 року, про що ухвалено відповідне судове рішення.

Станом на момент відкриття провадження у справі та ухвалення судового рішення, що оскаржується, даний спір був уже вирішений.

Апелянт вважає, що вирішуючи дану справу суд першої інстанції порушив та неправильно застосував норми матеріального права та процесуального права, оскільки ним не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить постановити ухвалу якою скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вказав, що вважає можливим задовольнити заявлені нею позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 32.2 кв.м., сарай та 2/3 частки земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0753 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Також суд визнав за можливе припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частки житлового будинку, сараю та земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що до такого переконання суд першої інстанції прийшов без належного дослідження зібраних доказів та без наведення мотивів такого висновку.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року . Позивачка в справі ОСОБА_1 була дружиною покійного ОСОБА_7 а відповідачі в справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є онуками покійного ОСОБА_7

Сторонами в справі не було досягнуто угоди про поділ спадкового майна, до складу якого входило домоволодіння, що в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що належали спадкодавцю ОСОБА_7 на праві власності згідно договору дарування від 13 грудня 1960 року та державного акта на право власності на землю від 09 жовтня 2000 року.

Як стверджено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.01.2016 року (а.с.5-18), судом вирішено, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Косівська міська рада, про виділення їй в натурі у власність 1/2 та 2/3 часток від 1/2 частки спільного майна, припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку від 1/2 частини житлового будинку, що становить 17/100 частки та про припинення за ОСОБА_8 права власності на 1/3 частку від 1/2 частини житлового будинку, що становить 17/100, про стягнення грошової компенсації на користь останньої в сумі 27775,00 грн. відмовити.

Цим же рішенням вирішено визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування на житловий будинок, загальною площею 32,2 кв.м. та сарай, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною та право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1879 га., що знаходиться в АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною.

В силу вимог ч.1, ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що відповідачка в справі ОСОБА_3 визнала позовні вимоги позивачки, ОСОБА_1, та ствердила, що відмовляється від належної їй 1/3 частки в спадковому будинковолодінні та 1/3 частки спадкової земельної ділянки, що в АДРЕСА_1 в користь позивачки в справі.

В засідання апеляційного суду представник позивачки ствердив, що відсутня інформація про належне оформлення свого права власності на частку спірного майна як за ОСОБА_1 так і за ОСОБА_3 та відсутні дані про його державну реєстрацію.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Це означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364ЦК України). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачка та відповідачка ОСОБА_3 належним чином не зареєстрували своє право власності на належні їм частки у спірному майні, тому суд не вправі був визнавати за позивачкою право власності на 2/3 частки у цьому майні, припинивши право ОСОБА_3 на 1/3 частини цього майна. При цьому не правильним є висновок суду першої інстанції що ОСОБА_3 відмовляється від належної їй 1/3 частки в спадковому будинковолодінні та 1/3 частки спадкових земельних ділянки, що в АДРЕСА_1 на користь позивачки.

Відповідно до вимог ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Така відмова суперечить загальним началам цивільного права щодо права розпорядження своїм майном у визначений законом спосіб, а також у даному випадку було б порушено право будь-якого співвласника на першочергове придбання частки у майні у випадку його відчуження іншим співвласником.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання норм матеріального та процесуального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню. В даній справі слід ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі в частині задоволення позовних вимог, оскільки це суперечить вимогам процесуального права і судом апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено по суті.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 25 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання право власності на житловий будинок та земельні ділянки, припинення права власності ОСОБА_3 на 1/3 частки житлового будинку та земельних ділянок по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко