22-ц/775/486/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції: Мохов Є.І.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в подальшому уточнивши вимоги (а.с. 29-31), посилаючись на наступне. Рішенням Волноваського районного суду від 11.06.2004р. з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 21.04.2004р. до її повноліття. Внаслідок прострочення відповідачем сплати аліментів за період з серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 утворилася заборгованість у розмірі 20608,11грн. Використовуючи своє право за ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів з вини останнього в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 14.08.2013 року по 13.03.2016 року, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення зобов'язання до ІНФОРМАЦІЯ_2, що складає в кінцевій редакції позовних вимог 53571,10грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) із заборгованості по сплаті грошових коштів (аліментів) в сумі 4395,01грн. Вирішено питання з розподілом судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.06.2004р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.04.2004р. до її повноліття (а.с. 37).

Рішення було піддано примусовому виконанню. Із довідки-розрахунку державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 з виплати аліментів станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 14.08.2013р. складає 20608,11грн. (а.с. 2).

З довідок про доходи ОСОБА_3 ПП «Ізискатєль» вбачаються відрахування аліментів з його заробітної плати: серпень 2013р. - 992,46грн., вересень 2013р. - 992,46грн., січень 2014р. - 618,80грн., березень 2014р. - 220грн., квітень 2014р. - 661,60грн., травень 2014р. - 661,60грн., червень 2014р. - 385,80грн., липень 2014р. -385,80грн., серпень 2014р. - 385,80грн., вересень 2014р. - 385,80грн., жовтень 2014р. - 385,80грн., листопад 2014р. - 463,20грн.

Задовольняючи позов частково, враховуючи вину відповідача в порушенні свого зобов'язання з утримання дитини, суд математично обчислив неустойку із врахуванням правових позицій Верховного Суду України за заявлений у змісті позовної заяви період з серпня 2013 року по 13 березня 2016 року включно, за який платник аліментів допустив прострочення, шляхом множення заборгованості по аліментам за місяць (за відрахуванням фактично сплачених сум) на 1 % пені і помноження на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість; загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць окремо). Суд не погодився із розрахунком пені позивача, що загалом складає 53571,10грн.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Тож, умовою для відповідальності особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, у вигляді неустойки згідно із ст. 196 СК України, є встановлення фактичної заборгованості, суму якої обчислює державний виконавець в порядку ст. 195 СК України і ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», за якою розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006р. відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон - ст. 196 СК України, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, правильно встановив вину відповідача у виникненні заборгованості за аліментами та дійшов обґрунтованого висновку про покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 висловив наступну правову позицію, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України:

«Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).»

Тож, оскільки заборгованість виникає поступово і розраховується за кожен місяць, то і неустойка (пеня) розраховується за кожен місяць окремо - обмежується кількістю днів в межах одного місяця.

Відтак, Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування ч. 1 ст. 196 СК України (справа № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року, справа № 6-149цс14 від 01 жовтня 2014 року) щодо нарахування пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Апеляційним судом перевірено обчислення судом першої інстанції розміру пені (неустойки) із визначеного державним виконавцем розміру нарахованих аліментів за місяць в довідці ВДВС (а.с. 2), яка не оспорена у встановленому законом порядку, суми несплачених відповідачем аліментів саме за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При обчисленні судом цілком слушно враховано здійснені платником аліментів у спірному періоді платежі, які зазначені в його довідках з місця роботи про відрахування із заробітної плати (а.с. 15-18), так і відповідають зарахованим на картку отримувача аліментів сумам, в чому колегія суддів пересвідчилась оглядаючи представлене позивачем викопіювання з її особистого банківського рахунку.

За наслідками розрахунку виведено загальну суму пені 4395,01грн. за період прострочення з 14.08.2013 року по 13.03.2016 року і колегія суддів стверджує про відповідність такого розрахунку вищезазначеним правилам, що ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України, правових позиціях Верховного Суду України по справах № 6-1554цс16 від 02.11.2016р., № 6-94цс15 від 01.07.2015р.

Враховуючи викладене не можна погодитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про обчислення пені за наростаючим підсумком, тобто по кожному платежу за загальну кількість днів прострочення, починаючи з 942 днів прострочки і зменшуючи по спадаючій з кожним подальшим щомісячним платежем на 30/31 днів, як то наведено у розрахунку позивача (а.с. 21, 30-31).

Вказівка в установчій частині рішення про стягнення аліментів за рішенням суду 2004р. в ? є помилковою, однак не призвела до неправильного вирішення справи, бо пеня обрахована на підставі не оспореної у встановленому законом порядку довідки ВДВС, де належні до сплати аліменти фактично вираховані в 1/6 частині від розміру зарплати за місцем праці або середньої зарплати по місту. Така помилка в змісті установчої частини рішення може бути усунута судом першої інстанції в порядку ст. 219 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Л.М. Кочегарова

Т.Б.Ткаченко