Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"10" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі 45303,10 гривень за кредитним договором № ACTNRX22850172 від 27 серпня 2008 року, яка складається з наступного: 2683,70 гривень - заборгованість за кредитом, 69,17 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 275,27 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 39641,48 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2133,48 гривень - (процентна складова); судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № ACTNRX22850172 від 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 11 травня 2008 року отримав кредит у розмірі 3552,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 19 вересня 2016 року має заборгованість - 45303,10 гривень, яка складається з наступного: 2683,70 гривень - заборгованість за кредитом, 69,17 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 275,27 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 39641,48 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2133,48 гривень - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив судові засідання проводити без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечує, наслідки такого рішення йому відомі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству (ТСП). Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2008 року ОСОБА_1 складена та підписана заява позичальника № ACTNRX22850172, відповідно до якої банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 3552,0 гривень на строк 12 місяців з 11 травня 2008 року по 11 травня 2009 року включно, на наступні цілі: придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 592,0 гривень та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 87,02 гривень в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 402,89 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Для виконання зобов'язань банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам.

Відповідно до п.п. 1.4. п. 1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), кредитно-заставний договір - це договір укладений між банком та позичальником шляхом підписання позичальником заяви позичальника, яка разом з запропонованими А-Банком Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає кредитно-заставний договір. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви позичальника.

Згідно відомостей, викладених у заяві позичальника від 11 травня 2008 року, ОСОБА_1 погодився з тим, що вказана заява разом із запропонованими А-Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), визначено, що вказані умови, Тарифи, а також заява позичальника становить укладений між сторонами кредитно-заставний договір.

В той же час, позивачем, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою клієнта, свідчило про укладений у належній формі кредитно-заставний договір. При цьому, позивачем також не було надано і відповідних Тарифів, які являються окремим елементом кредитно-заставного договору. Крім того, долучені позивачем до матеріалів позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять дати їх прийняття/затвердження, що не може беззаперечно свідчити, що на момент звернення відповідача до позивача із заявою-анкетою, у позивача діяли саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифами складає між позичальником та банком кредитно-заставний договір, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не містить підпису позичальника, дати їх затвердження/прийняття, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15.

Крім того, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено заборгованість відповідача перед позивачем за договором № ACTNRX22850172 від 11 травня 2008 року, з огляду на наступне.

Так, представником позивача долучено до матеріалів справи виписки по рахункам відкритим на ім`я відповідача за період з 11 травня 2008 року по 23 лютого 2017 року. З відомостей, які містяться у даних виписках вбачається, що позивачем було здійснено перерахування 18 липня 2008 року на рахунок ФОП «ОСОБА_2» грошових коштів в сумі 2960 гривень в рахунок оплати на підставі рахунку-фактури №11052008/1 від 11 травня 2008 року, а також перерахована єдиноразова комісія в сумі 592 гривні відповідно до договору № ACTNRX22850172 від 11 травня 2008 року.

З наявних виписок також вбачається, що погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, комісії та пені, за договором № ACTNRX22850172 від 11 травня 2008 року здійснювалась відповідачем наступним чином:

- 20 червня 2008 року на суму 306 грн.; 9,87 грн.; 9,87 грн.; 87,02 грн.;306 грн.; 87,02 грн.

- 26 червня 2008 року на суму 286 грн.; 0,57 грн.; 0,57 грн., 87,02 грн., 286 грн.; 87,02 грн.

- 18 липня 2008 року (виправлена проводка), на суму 50, 10 грн.; 36,92 грн.; 36,92 грн.; 10,10 грн.; 87,02 грн.; 87,02 грн.

- 04 вересня 2008 року на суму 47,11 грн.

- 04 грудня 2008 року на суму 226, 20 грн.; 136,87 грн.; 136,87 грн., 226,20 грн.; 282,21 грн., 282,21 грн.; 354,72 грн.

- 02 лютого 2009 року на суму 159,83 грн., 159,83 грн.; 340,17 грн.

При цьому, з цих же виписок вбачається, що погашення за договором № ACTNRX22850172 від 11 травня 2008 року здійснювалось також і за рахунок страхових виплат СК «Інгосстрах» та ПАТ «ПРИВАТБАНК».

Так, СК «Інгосстрах» здійснило виплату страхового відшкодування «А-Банк» наступним чином:

- 29 травня 2009 року на суму 2683, 70 грн.; 69,17 грн.; 257,27 грн.

- 01 червня 2009 року на суму 2683, 70 грн.; 69,17 грн.; 257,27 грн.

ПАТ «ПРИВАТБАНК»:

- 23 травня 2008 року на суму 402,89 грн.

- 26 червня 2008 року на суму 373,59 грн.

- 04 вересня 2008 року на суму 152,89 грн.

- 04 грудня 2008 року на суму 645,28 грн.

- 02 лютого 2009 року на суму 159,83 грн.

При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи підстави зарахування коштів на рахунки, відкриті на ім`я відповідача, в рахунок погашення заборгованості за договором № ACTNRX22850172 від 11 травня 2008 року, за рахунок СК «Інгосстрах» та ПАТ «ПРИВАТБАНК», та враховуючи наданий розрахунок заборгованості підстави неврахування таких надходжень в рахунок сплати заборгованості по договору.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 626, 628, 638, 639, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 27, 60, 79, 158, 197, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: