АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/274/17 22-ц/774/1241/К/17
Справа № 213/274/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1241/К/17 суддя Алексєєв О.В.
Категорія № 26 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІР», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІР», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємствах відповідачів, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК у березні 2016 року йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25 % з наступним переоглядом у березні 2017 році.

Завдану відповідачами моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 25 000,00 грн., а саме: ОСОБА_4 «ІНГЗК» спричинено шкоду у розмірі 22 000,00 грн., ТОВ «ОЛІР» - 3 000,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІР» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІР» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн.в рівних частинах по 320 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача ОСОБА_4 «ІнГЗК» на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 22000 грн., посилаючись на неповне та неточне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, вважає, що розмір стягнутої з ОСОБА_4 «ІнГЗК» моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у звязку із професійним захворюванням, не враховано, що при подальшому переогляді стан його здоровя не поліпшився.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 «ІнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціював питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоровя; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований та не враховано, що позивач працював на інших підприємствах в умовах шкідливих факторів виробництва.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 «ІнГЗК» залишити без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 «ІнГЗК» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 «ІнГЗК» - відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач працював на підприємствах відповідачів: на ПРАТ «ІНГЗК» з 13 серпня 1980 року по 31 серпня 2010 року, в ТОВ «ОЛІР з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2014 року (а.с.5-12).

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2016 року встановлено причину отримання професійного захворювання: працюючи з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2014 року слюсарем аварійно-відновлювальних робіт ТОВ «ОЛІР» здійснював виконання слюсарних робіт; робіт з закладанням розтрубних з'єднань; встановлення хомутів; заміни пошкоджених ділянок трубопроводів; заміни засувок та фасонних частин; поточного ремонту та очищення колодязів від бруду; заміни люків та кришок колодязів; перенабивки засувок; заміни маховиків; усунення несправностей на пожежних гідрантах та виконання їх під час котрих підпадав під фактори важкості праці (нахили корпуса, робоча поза), показники котрих перевищували гігієнічні нормативи, а також працюючи водієм рудника Інгулецького ГЗК з 13 серпня 1980 року по 31 серпня 1987 року; машиністом бульдозера в кар»єрі рудника Інгулецького ГЗК з 31 серпня 1987 року по 18 лютого 1991 року, з 14 лютого 1992 року по 30 травня 1994 року; слюсарем аварійно-відновлювальних робіт енергетичного цеху ВАТ «ІНГЗК» з 30 травня 1994 року по 31 серпня 2010 року виконував важку фізичну роботу. ТОВ «ОЛІР»: перебування в незручній позі 36,2% робочої зміни при СН до 25%; нахили корпуса 165 раз за зміну при СН 51-100 раз Інгулецький ГЗК: перебування в незручній позі 37,4-70% робочої зміни при СН до 25%, корпуса 150-194 рази за зміну при СН 51-100 раз (а.с.9-12).

Відповідно до п.19 Акту встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 в продовж 33 років 01 місяця в шкідливих умовах праці, зміну підприємств, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Як вбачається з довідки МСЕК серії 12ААА №016612 від 29 березня 2017 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивачу первинно встановлено втрату працездатності 25% (проф.захворювання) з 21 березня 2016 року до 01 квітня 2017 року (а.с.13).

Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року №0407/23331/23331.1/3 ОСОБА_2 призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 931,15 грн на період з 21 березня 2016 року до 31 березня 2017 включно. Зобов'язано провести донарахування щомісячних виплат за березень 2016 року в розмірі 330,41 грн., а також постановою від 14.04.2017 №0407/23331/23331.1/2 призначено одноразову допомогу у розмірі 5 856,50 гривень (а.с. 14, 15).

ОСОБА_2 проходив лікування в Українському НДІ промислової медицини

м. Кривого Рогу з діагнозом радикулопатія крижова 1,5 S1 і шийна С5, С6 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м»язово-тонічними синдромами, фаза загострення, остеоартроз, в поєданні з періартрозами, колінних (ПФ 1-2 ст.) і ліктьових суглобів (ПФ 1 ст.) двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС 2 ст). Нейросенсорна приглухуватість справа 1 ст. зліва 0 ст.(а.с.26-29, 34-37, 38-39).

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІР» не оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з наявнності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 «ІнГЗК» та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2016 року встановлено причину отримання професійного захворювання: робота позивача водієм рудника Інгулецького ГЗК з 13 серпня 1980 року по 31 серпня 1987 року; машиністом бульдозера в карєрі рудника Інгулецького ГЗК з 31 серпня 1987 року по 18 лютого 1991 року, з 14 лютого 1992 року по 30 травня 1994 року; слюсарем аварійно-відновлювальних робіт енергетичного цеху ВАТ «ІНГЗК» з 30 травня 1994 року по 31 серпня 2010 року виконував важку фізичну роботу. ТОВ «ОЛІР»: перебування в незручній позі 36,2% робочої зміни при СН до 25%; нахили корпуса 165 раз за зміну при СН 51-100 раз Інгулецький ГЗК: перебування в незручній позі 37,4-70% робочої зміни при СН до 25%, корпуса 150-194 рази за зміну при СН 51-100 раз (а.с.9-12).

Відповідно до п.19 Акту встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 в продовж 33 років 01 місяця в шкідливих умовах праці, зміну підприємств, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло зокрема з вини ОСОБА_4 «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що позивач окрім підприємства відповідача працював ще й на інших підприємствах не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 «ІнГЗК», оскільки Пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного від 22.02.2016 року встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача, зокрема за обставин його праці на ПАТ «ІнГЗК».

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не в повній мірі враховано характер отриманого професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача на ОСОБА_4 «ІнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та відсутність позитивних прогнозів на відновлення здоровя позивача.

У звязку з чим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає встановленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які позивач зазнає внаслідок втрати працездатності, та приходить до висновку про зміну рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, а саме про її збільшення до 20 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 «ІнГЗК» щодо завищення судом першої інстанції розміру моральної шкоди спростовуються вищевикладеним.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, змінити, збільшивши цей розмір з 12000 грн. до 20000 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: