Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/6975/16Головуючий у 1-й інстанції Прінь І.П.
Пр. № 22-ц/778/1373/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

01 жовтня 2016 року ОСОБА_2 поштою (конверт а.с. 40) звернувся до суду із вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року станом на 30.06.2016 року у розмірі 72148,26 грн., яка складається з: 16958,56 грн. - заборгованості за кредитом; 49103,19 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2174,69 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина); 3411,82 грн. (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1378,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року (а.с. 57-60) позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН №) на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 31.01.2013 року у сумі 34562,67 грн., із яких: 16958,56грн. - заборгованість за кредитом; 13307,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2174,69 грн. комісія; 2122,03 грн. штрафи; а також стягнути компенсацію судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 660,20 грн.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично лише в частині відмови у задоволенні позову Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 66-70) просив рішення суду першої інстанції змінити, скасувати в частині незадоволених вимог щодо процентів за користування кредитом та штрафних санкцій та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі; в іншій частині рушення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.86), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.88).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 квітня 2017 року, не відбувся та був відкладений (а.с.99) через неявку відповідача ОСОБА_3, відносно якої в апеляційного суду були відсутні дані про належне повідомлення її про час і місце розгляду цієї справи на дане судове засідання, оскільки конверт із судовою повісткою на імя останньої повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою поштового відділення «через не запит» (а.с. 95-97), за допомогою інших засобів звязку, наявних у матеріалах цієї справи (мобільного), що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України, повідомити відповідача також не вдалося апеляційним судом (а.с. 98).

У період з 12 по 30 червня 2017 року суддя-доповідач ОСОБА_1 перебувала у відпустці (а.с. 113).

12 липня 2017 року на адресу апеляційного суду електронною поштою надішли письмові заперечення відповідача ОСОБА_3 на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (а.с. 114-116).

У судове засідання 13 липня 2017 року повідомлена про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с. 112) відповідач ОСОБА_4 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причини неявки відповідача ОСОБА_4 у дане судове засідання та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю представника Банку за довіреністю (а.с. 117) ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті (п.2), змінити рішення (п.3).

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом 35795,80 грн., штрафів 1789,79 грн., судового збору 717,80 грн. (розрахунок: заявлено Банком 49103,19 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом - задоволено судом за оскаржуємим рішенням суду 16958,56 грн., заявлено 3911,82 грн. штрафів Банком задоволено судом за оскаржуємим рішенням 2122,03 грн.,сплачено 1378,00 грн. судового збору стягнуто судом оскаржуємим рішенням 660,20 грн.), керувався ст.ст. 549, 610, 629, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10 - 11, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215,224-228 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності цих позовних вимог Банку у цій справі.

Оскільки, на думку суду першої інстанції, розрахунок процентів на поточну і прострочену заборгованість, починаючи з 30.06.2014 року здійснений Банком невірно; жодних обґрунтувань щодо нарахування завищеної суми процентів за договором позивачем в позовній заяві не наведено.

Однак, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у задоволенні його вищезазначених позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ч. 4 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 31.01.2013 року між Банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит у розмірі 17500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З Анкети-заяви позичальника (а.с.6) вбачається, що позичальник надав свою згоду на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням Банку, клієнт надає право Банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

Тарифами Банку встановлена базова процентна ставка за користування кредитом 2,5% на місяць. Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку боргу.

За ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини ОСОБА_2 має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Банком надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2016 року (а.с.4-5) з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за договором в загальній сумі 72148,26 грн., яка складається з наступного: 16958,56 грн. - заборгованість за кредитом; 49103,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2174,69 грн. заборгованість за комісією, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 3411,82 грн. (процентна складова).

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, за користування Кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

П. 2.1.1.12.12 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць.

Як вбачається з наданого Банку розрахунку заборгованості (а.с.4-5) у період з 30.06.14р. по 31.08.14 р. Банком була встановлена процентна ставка за користування кредитом, як на поточну, так і на прострочену заборгованість, у розмірі 27,6 % річних, у період з 01.09.2014р. по 31.03.2015 р. у розмірі 32,4 % річних, у період з 01.04.2015р. по 30.06.2016р. у розмірі 42% річних.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 30 (120) днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Однак, дослідивши вищезазначений розрахунок Банку заборгованості відповідача, суд першої інстанції помилково встановив, що розрахунок процентів на поточну і прострочену заборгованість, починаючи з 30.06.2014 року здійснений Банком невірно.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, останні ґрунтуються на припущеннях.

Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв у цій справі у цій частині позовних вимог Банку повному та всебічному зясуванню всіх обставин цієї справи.

Так, із копій наказів № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року та № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року (а.с. 74-79), наданих Банком апеляційному суду, та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання апеляційним судом вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги Банку), встановлено, що Банком розміщені у передбачений умовами вищезазначеного договору сторін спосіб відповідні повідомлення про зміну відсоткової ставки.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_2 має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, ОСОБА_2 зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_2 не отримав від Клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови (а.с. 14 зворот). Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) ОСОБА_2 залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Цьому праву Банка кореспондується обов'язок клієнта, передбачений п.1.1.2.3 та 1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди зі зміненими Умовами та/чи Тарифами звернутися до Банку для розірвання договору та сплатити всю заборгованість за договором.

Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача ОСОБА_3 про зміну відсотків по кредиту.

Натомість, ОСОБА_3 не зверталась до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а отже відповідач прийняла нові Тврифи та погодилася з їх зміною.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги Банку про те, що при вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі слід змінити, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у цій справі, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є незаконним та необґрунтованим.

Тому, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку скасувати; ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість по процентам за користування кредитом 35795,80 грн., штрафи 1789,79 грн., судовий збір 717,80 грн..

Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги Банку у цій справі апеляційним судом, на користь Банку з відповідача ОСОБА_3 слід також стягнути понесенні Банком судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, у розмірі судового збору за подачу апеляційної скарги 1515,80 грн. (а.с. 65).

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» () заборгованість по процентам за користування кредитом 35795,80 грн., штрафи 1789,79 грн., судовий збір 717,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 1515,80 грн.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7