Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її утримання 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позовної заяви, та до досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 19 червня 2015 року, та до досягнення дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Встановивши, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, з якою проживає їхня дитина, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Твердження скаржника про необхідність зупинення провадження у справі до вирішення питання щодо його батьківства на правильність висновків судів не впливають з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 29 вересня 2015 року було зупинено провадження у цій справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про оспорення батьківства.

19 березня 2016 року провадження у справі було поновлено.

При цьому, згідно з висновком експертизи від 07 грудня 2015 року № 353, проведеної у справі № 645/5517/15-ц, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 складає величину не менш ніж 99,99%.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2015 року в справі №645/5517/15-ц зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про оспорення батьківства залишено без розгляду за заявою представника ОСОБА_5

У подальшому ОСОБА_5 повторно звернувся до суду з аналогічним позовом.

Таким чином, процесуальні дії та доводи ОСОБА_5 щодо неможливості розгляду цієї справи до вирішення Фрунзенським районним судом м. Харкова справи за його повторно поданим позовом про спорювання батьківства не відповідають вимогам щодо добросовісності здійснення процесуальних прав.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун В.О. Кузнєцов