АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2439/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_6, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомотив ЛТД» про стягнення страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «СК «Еталон», ОСОБА_6, третя особа ТОВ «Автомотив ЛТД» про стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.05.2014 на автодорозі Київ-Бориспіль за участі автомобіля НОМЕР_1, який належить позивачу, та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 сталась ДТП, що призвела до пошкодження автомобілів. Внаслідок ДТП автомобілю НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, що підтверджується Довідкою № 9386289, складеною ВДАЇ з обслуговування Дарницького району ГУМВС України в м. Києві.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2014 відповідача ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Також судом установлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 перед третіми особами за керування автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована в ПАТ СК «Еталон» згідно Полісу №АС6539305 від 14.09.2013.

11.07.2014 позивач звернувся до ПАТ СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок №01 в ПАТ «Інтеграл-Банку», що належить ТОВ «Авто-Мотів». До заяви було додано рахунок ТОВ «Авто-Мотів-ЛТД» №4017 від 13.06.2014, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 14 687,45грн. На підставі вказаної заяви ПАТ СК «Еталон» було складено страховий Акт №712-8101 від 17.09.2015 із зазначенням вартості відновлювального ремонту та страхової суми до виплати в розмірі 14 187,45грн, яку було сплачено 04.09.2015 на вказаний позивачем рахунок.

Враховуючи, що позивачем не доведено понесення реальних збитків на здійснення відновлювального ремонту його пошкодженого автомобіля, а судом встановлено, що ПАТ «СК «Еталон» на підставі заяви позивача виконала свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування позивачу саме на вказаний ним рахунок ТОВ «Авто-Мотів» в банку у розмірі погодженої суми страхового відшкодування, також, враховуючи, що неотримання вказаної суми ТОВ «Авто-Мотів» та не проведення у зв'язку із цим ремонту автомобіля позивача відбулося за незалежних від ПАТ СК «Еталон» обставин, а саме у зв'язку із введенням в банку ПАТ «Інтеграл Банк» тимчасової адміністрації, - суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування з ПАТ «СК «Еталон». Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 різниці між страховим відшкодуванням та реальним збитком, то суд першої інстанції, враховуючи, що ліміт страхової відповідальності становить 50 000грн, і це значно перевищує вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, вважав позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення районного суду. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас158,159), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Встановлено, що за наслідками ДТП, яка сталася 04.05.2014 на автодорозі Київ-Бориспіль з вини водія ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого за шкоду, заподіяну третім особам, була застрахована в ПАТ «СК «Еталон», ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування у сумі 14 187,45грн, яка була перерахована на зазначений позивачем рахунок 04.09.2015. Указані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові, а також у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 990 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачають, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків (прямого збитку), якого зазнав страхувальник.

Виконуючи своє договірне зобов'язання, 07.09.2015 ПАТ «СК «Еталон» на підставі заяви потерпілого та відповідно до страхового Акту №712/8101 від 07.09.2015 (ас87) перерахувало на вказаний у заяві позивача рахунок у Банку страхове відшкодування у сумі 14 187,45грн. Та обставина, що рахунок, зазначений позивачем, був закритий з 01.05.2015 у зв'язку із введенням у Банку тимчасової адміністрації, а вказана сума зарахована на інший банківський рахунок «сума для з'ясування», не дає підстав для висновку, що страхова компанія не виконала свого обов'язку за договором, та не може бути підставою для повторного стягнення суми страхового відшкодування. Крім того, позивач у передбаченому законом порядку не звертався до Банку для отримання вказаної суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування 11.07.2014, а гроші було перераховано лише 04.09.2015, що суперечить п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у зв'язку з чим позивач поніс збитки, не заслуговують на увагу, адже страхова компанія перерахувала позивачу 14 687,45грн вартості відновлювального ремонту та 6 018,21грн пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (ас84,86).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. ОСОБА_5, звертаючись до ПАТ «СК «Еталон» із заявою, подав рахунок №4017 від 13.06.2014, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 14 687,45грн, обравши таким чином спосіб визначення розміру збитків у розмірі вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Після виплати страхового відшкодування на підставі Акту №712/8101 від 07.09.2015 у розмірі 14 187,45грн позивач самостійно провів оцінку розміру матеріального збитку, де визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 23 886,42грн (Звіт №869 від 10.06.2016). Проте, вказаний звіт не може бути належним доказом у справі, оскільки проведений після виплати страхового відшкодування, розрахованого на підставі раніше наданого позивачем рахунку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь позивача було перераховано страхове відшкодування з урахуванням пені за час прострочення його виплати, а позивачем не доведено, що його розмір визначений не у відповідності до вимог закону. Сам по собі факт неотримання перерахованих коштів не з вини страхової компанії не є підставою для стягнення страхового відшкодування повторно і в більшому розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які представник позивача посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи.Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 309 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопад 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна