АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/7781/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1309/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційноюскаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

21 березня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного кредитного договору №HMXRRC11349002 від 25 січня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5888,30 грн із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 24 січня 2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві від 25 січня 2007 року. Позичальник належним чином свої зобовязання за договором не виконував і станом на 14 березня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 25716,34 грн, у тому числі: за кредитом - 2128,22 грн, за відсотками за користування кредитом - 7334,91грн, пеня - 14552,43, штраф - 500 грн (фіксована частина) і 1200,7 грн (процентна складова). Зазначену заборгованість Банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року в позові відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Безпідставним є висновок суду про пропущення позовної давності, оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг встановлений строк позовної давності 50 років.

У засіданні апеляційного суду представнику Банку апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнав її не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25 січня 2007 року відповідно до кредитного договору №HMXRRC11349002 ОСОБА_3 отримав кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5888,30 грн із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 24 січня 2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 25 січня 2007 року разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним і Банком договір. Позичальник належним чином свої зобовязання за договором не виконував і станом на 14 березня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 25716,34 грн, у тому числі: за кредитом - 2128,22 грн, за відсотками за користування кредитом - 7334,91 грн, пеня - 14552,43, штраф - 500 грн (фіксована частина) і 1200,7 грн (процентна складова).

Наведене підтверджується матеріалами справи, а саме: копіями заяви ОСОБА_3 від 25 січня 2007 року і паспорта, Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка»), розрахунками заборгованості за договором, наданим позивачем.

Суд підставно не взяв до уваги заперечення відповідача щодо не укладення ним договору, оскільки у встановленому законом порядку кредитний договір не оспорений. Належних доказів того, що заява ним не підписувалась суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснювалось право на заявлення клопотання про призначення у справі експертизи. Проте, таким правом ОСОБА_3 не скористався.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

При відмові в позові суд виходив з того, що позивачем пропущена позовна давність.

Такий висновок суду в частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В решті вимог про стягнення відсотків, пені, штрафів рішення суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності до 50 років на підставі статті 259 ЦК України. Наявні у матеріалах справи Умови надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались і не можуть вважатись письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

В силу ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

На підставі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років за домовленістю сторін.

З наведених підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в цій частині.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановлено, що відповідно до судового наказу №2н-4585/07 від 25 жовтня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 25 січня 2007 року у сумі 4923 грн 58 коп.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж в погашення кредиту сплачений позичальником 04 березня 2008 року.

З позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 25716 грн 34 коп, у тому числі: за кредитом - 2128,22 грн, за відсотками за користування кредитом - 7334,91 грн, пеня - 14552,43, штраф 500 грн (фіксована частина) і 1200,7 грн (процентна складова), яка виникла станом на 14 березня 2013 року, Банк звернувся до суду 21 березня 2013 року.

08 лютого 2017 року ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності та відмову у звязку з цим в позові (а.с. 61).

Згідно із розрахунком позивача заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 7334,91 грн нарахована за період з 04 березня 2008 року по 16 грудня 2010 року.

Отже, у межах трирічного строку позовної давності предявлено вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року у сумі 1947 грн 33 коп (7334,91 грн, нарахованих на 16.12.2010 р. - 5387,58 грн, нарахованих на 21.03.2010 р. по розрахунку позивача за період з 21.03.2010 р. по 14.03.2013 р., наданим у суді апеляційної інстанції).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а

позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із заявою позичальника від 25 січня 2007 року Банк надає позичальнику строковий кредит з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 25 по 30 число кожного місяця позичальник покинення надавати Банку грошові кошти у сумі 617 грн 84 коп для погашення заборгованості за кредитом.

Тому, заборгованість за відсотками за кредитним договором за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року у сумі 1947 грн 33 коп підлягає стягненню з відповідача.

Щодо решти вимог про стягнення відсотків, пені, штрафів, вони предявлені позивачем з пропущенням строку позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

В решті вимог про стягнення відсотків, пені, штрафів рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Документально підтверджені судові витрати Банку у сумі 41грн 19 коп підлягають стягненню з ОСОБА_3 на підставі ч. 1 і ч. 5 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (7,57%).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 21 березня 2010 року по 16 грудня 2010 року у сумі 1947 грн 33 коп (одна тисяча девятсот сорок сім грн 33 коп).

В решті вимог про стягнення відсотків, пені, штрафів рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у сумі 41 грн 19 коп (сорок одна грн 19 коп).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ ОСОБА_4

Суддя/підпис/ ОСОБА_5

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_7 Провадження: № 22-ц/792/1309/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 19, 27