АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1281/17 Номер провадження 22-ц/786/1515/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача- Дорош А.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування зазначеного позову вказує на те, що з 2007 року є власником земельної ділянки по вул. Ракова, 20 в м. Полтаві, у 2014 році на вказаній земельній ділянці збудував житловий будинок, позначений в технічному паспорті літ. «Д-1». Згідно проведеного дослідження зазначений житловий будинок відповідає будівельно-технічним вимогам ДБН. Просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок, позначений в технічному паспорті від 18 липня 2014 року літ. «Д-1», загальною площею 80 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19 лютого 2008 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 871 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7).

Фактично на земельній ділянці по вул. Ракова, 20 в м. Полтаві, що на праві власності належить позивачу, розташовані обєкти нерухомого майна, а саме житловий будинок літ. «А-1» площею 47,6 кв.м. 1947 року забудови, житловий будинок літ. «Д-1» площею 80 кв.м., вбиральня «В», гараж «Г». Доказів того, хто є власником домоволодіння по вул. Ракова, 20 в м. Полтаві в цілому не надано.

За даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Ракова, 20 в м. Полтаві (інвентаризаційна справа № 2324, реєстровий номер 85-11582), виготовленого станом на 18 липня 2014 року, житловий будинок літ. «Д-1» є самовільно збудований.

З висновку №9 від 09 лютого 2017 року експертного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження вбачається, що житловий будинок літ. Д-1 за адресою: м. Полтава, вул. Ракова, 20, має необхідну сукупність житлових та допоміжніх приміщень, а його конструктивне та обємно планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання відповідають будівельно-технічним вимогам ДБН, що діють на території України та висуваються до житлових будинків.

Згідно листа від 27.02.2017 року Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області вбачається, що ОСОБА_4 роз'яснено порядок прийняття в експлуатацію самочинного будівництва. З даного листа не вбачається про те, що ОСОБА_3 подавав відповідну декларацію щодо прийняття в експлуатацію самочинного будівництва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 не надано суду належних доказів про те, що на день подачі позову, його право було порушено відповідачем, оскільки Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради жодних рішень щодо даного самочинного будівництва не ухвалював. Позивач не надав суду доказів про те, що він у встановленому порядку звертався до компетентного державного органу з питань про прийняття забудови в експлуатацію, відмова компетентного органу відсутня.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19 лютого 2008 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 871 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, який виготовлений станом на 18.07.2014 р. на ім»я власника ОСОБА_3, розмір земельної ділянки складає 871 кв.м., земельна ділянка має кадастровий номер 0:11:001:0124 (а.с. 8-11).

З технічного паспорту вбачається, що на вказаній земельній ділянці маються, зокрема, житловий будинок літ. «А-1», 1947 року забудови, та житловий будинок літ. «Д-1», 2014 року забудови. Житловий будинок літ. «Д-1» є самочинно збудованим згідно штампу БТІ.

ОСОБА_3 з приводу прийняття житлового будинку Д-1 в експлуатацію звертався в Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області. Листом від 27.02.2017 р. останній йому повідомив, що відповідно до матеріалів технічної документації будівництво житлового будинку літ. «Д-1» здійснено у 2014 році за відсутності документу, який дає право на виконання будівельних робіт, за таких обставин, зазначений житловий будинок потребує прийняття в експлуатацію. На теперішній час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів здійснюється у відповідності до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 р. № 461 шляхом реєстрації декларації встановленої форми, іншого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів не існує, але зазначений Порядок.. не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно.

При цьому, Департамент у листі далі вказав, що вважає можливим повернутися до питання щодо прийняття житлового будинку літ. «Д-1» по вул. Ракова, 20 у м. Полтаві в експлуатацію лише після вирішення у суді питання щодо право власності на зазначений житловий будинок (а.с. 12).

Суду апеляційної інстанції позивач надав ксерокопію договору дарування від 23.02.2003 р., згідно якого ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 827 кв.м., що знаходиться в м. Полтаві по вул. Ракова,20 та складається в цілому з житлового будинку літ. «А-21», житловою площею 23,40 кв.м., вбиральні В, сараю Б, гаражу Б1, гаражу Г, огорожі №1, замощення №2, водогону дворового К, погрібу а1, цей жилий будинок з надвірними будівлями належить дарителю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.1975 р., посвідченого нотаріально, на якому міститься штамп про реєстраційний напис, згідно якого зазначений в договорі житловий будинок зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3, записаний у реєстрову книгу № 85 за реєстровим № 11582 від 23.01.2003 р. (а.с. 53).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, під час судового розгляду місцевий суд повинен був з»ясувати хто є власником спірного домоволодіння по вул. Ракова, 20 в м. Полтаві та роз»яснити позивачу наслідки щодо ненадання ним правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння.

Висновки місцевого суду про те, що у матеріалах справи відсутні дані про власника домоволодіння, що на земельній ділянці знаходиться ще житловий будинок літ. «А-1», 1947 року забудови, власник якого не відомий, не приймаються до уваги, оскільки місцевий суд неповно з»ясував фактичні обставини справи, належним чином не сприяв позивачу у наданні доказів по справі, не роз»яснив позивачу необхідність підтвердити своє право власності на житловий будинок літ.»А-1» з надвірними будівлями та не витребував у нього належні та допустимі докази щодо права власності на домоволодіння.

З огляду на наявність у договорі дарування від 23.01.2003 р. реєстраційного напису про реєстрацію на ім»я ОСОБА_3 права власності на вказане домоволодіння, то посилання місцевого суду на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яка інформація щодо прав власності на об»єкти нерухомого майна за адресою вул. Ракова, 20 в. м. Полтаві відсутня, не відповідає фактичним обставинам по справі, оскільки договір дарування укладено до набрання чинності ЦК України 2004 р., то могла виникнути невідповідність у реєстрації права власності, але це не спростовує наявність у ОСОБА_3 права власності на вказане домоволодіння.

Житловий будинок літ. «Д-1» 2014 року забудови є новоствореним майном.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна.

«Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затверджений постановою КМ України від 13.04.2011 р. № 461 визначає механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, іншого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів не існує, але зазначений Порядок.. не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно.

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області не наділений повноваженнями щодо введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, отже листом від 27.02.2017 р. позивач фактично отримав відмову компетентного органу з питань прийняття спірного житлового будинку «Д-1» в експлуатацію. У листі Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області вказав на можливість вирішення питання щодо права власності на зазначений житловий будинок у суді.

Згідно положень ч.ч.1-2,5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними

Статтями 29, 30-1 Закону України «Про планування та забудову територій» питання правомірності забудови територій, діяльності по будівництву, переплануванню, реконструкції, реставрації та капітального ремонту житлових приміщень покладено на інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та їх територіальні органи.

Прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91 зі змінами.

Згідно ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у галузі будівництва входить надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності».

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України місцевий суд також повинен був роз»яснити позивачу наслідки щодо ненадання ним доказів відносно того чи порушуються права інших осіб, зокрема права суміжних власників чи користувачів земельних ділянок, у випадку самочинно збудованого нерухомого майна, щодо ненадання доказів відносно того чи звертався позивач до виконкому Київської районної в м. Полтаві ради з питання визнання права власності на самочинно збудований будинок.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснив будівництво житлового будинку літ. «Д-1» без належного дозволу та належно затвердженого проекту, земельна ділянка має кадастровий номер :11:001:0124, сусіди суміжних земельних ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не заперечують проти здійснення будівництва житлового будинку «Д-1» ОСОБА_3, про що надали апеляційному суду нотаріально посвідчені заяви (а.с.91,92,93), що вказує на те, що права їх не порушені, згідно листа виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 30.06.2017 р. розгляд питань щодо введення в експлуатацію новозбудованих будівель не відноситься до повноважень ради, що є відмовою компетентного органу (а.с. 97). За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літ. «Д-1» загальною площею 80,0 м.кв., житловою площею 49,5 кв.м., який складається з: коридору площею 7,5 кв.м., кухні площею 12,4 кв.м., санвузлу площею 6,2 кв.м., кімнати площею 23,0 кв.м., кімнати площею 9,9 кв.м., кімнати площею 16,6 кв., тамбуру площею 4,4 кв.м.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :