Провадження № 2/742/81/17
Єдиний унікальний № 742/3795/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

у складі : головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

представників сторін: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення і звільнення та поновлення на роботі,-,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Чернігівський облавтодор», в якому ставив питання про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом, також у вимогах заявленого позов просив: визнати незаконним та скасувати накази ДП «Чернігівський облавтодор» від 26.11.2015 року №98 «Про оголошення догани» та від 04.02.2015 року №06-ос «Про звільнення ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський облавтодор», зобовязавши відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В доводах позовної заяви ОСОБА_3 зазначає, що строк звернення його до суду з даним позовом підлягає поновленню, оскільки він спочатку не мав наміру оскаржувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення, але через звільнення, яке відбулося , як він вважає незаконно, він оскаржував інші накази, якими до нього також було застосовано дисциплінарне стягнення, і тільки після отримання повного тексту судового рішення, він виявив бажання захистити своє право та почав збирати необхідні документи, щоб подати їх до суду. Крім того, позивач зазначив, що під час оскарження даного наказу він отримав нервовий зрив та неодноразово лікувався протягом року, що фактично і стало причиною пропущення строку на оскарження наказів.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_3 зазначає, що відповідно до наказу директора ДП «Чернігівський облавтодор» №88 від 26.11.2015 року до ОСОБА_3, разом із іншими працівниками, було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а наказом 06-ос від 04.02.2015 року його було звільнено з роботи у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно застосовував до нього дисциплінарні стягнення, а вподальшому і звільнив його з роботи, хоча він належним чином виконував свої посадові обовязки.

Інформація про звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків розповсюдилася в м.Прилуках, чим відбулося приниження його гідності та ділової репутації та унеможливило його намагання працевлаштуватися на керівну посаду, у звязку з чим позивач терпить духовні страждання, викликані неправомірним звільненням та переніс нервовий зрив, що вплинув на його стан здоровя, у звязку з чим позивач вважає, що йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 3000 грн., які просить стягнути із відповідача, попередньо скасувавши накази про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з роботи, та при цьому стягнувши на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, а представник відповідача заперечив проти їх задоволення, зважаючи як на правомірність наказів, так і просив застосувати в даному випадку строки позовної давності, які на його думку пропущені, а вказані причини пропуску не є поважними.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у звязку із посяганням на її трудові права та інтереси.

Відповідно до вимог ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обовязково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб було зафіксовано сам факт порушення

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 вказали, що знають позивача, як колишнього керівника філії «Прилуцька ДЕД». В той же час про підстави та обставини застосування до нього дисциплінарного стягнення та звільнення його з роботи їм нічого не відомо.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_3 з 02 червня 2015 року займав посаду начальника філії «Прилуцька ДЕД» , що підтверджується також і відповідною копією наказу №10-ОС від 29 травня 2015 року (а.с.4).

25 вересня 2015 року ДАК «Автомобільні дороги України» видала наказ №117, відповідно до якого наказала провести суцільну інвентаризацію активів та зобовязань ПАТ «ДАК Автомобільні дороги України» станом на 31.10.2015 року. Директорам дочірніх підприємств наказано створити інвентаризаційну та робочі комісії, провести необхідну підготовчу роботу та провести суцільну інвентаризацію (а.с.39).

На виконання даного наказу 30 вересня 2015 року ДП «Чернігівський облавтодор» видало свій наказ про проведення суцільної інвентаризації всіх активів та зобовязань всіх структурних підрозділів (а.с.40).

Вказаний наказ був доведений до відома філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця», начальник якої (позивач ОСОБА_3В) того ж 30.09.2015 року видав наказ про створення інвентаризаційної комісії філії «Прилуцька ДЕД» та проведення інвентаризації.

Як було встановлено в судовому засіданні, станом на 17 листопада 2015 року у ряді філій, в тому числі і Прилуцькій, інвентаризація проведена не була, протоколи з результатами на розгляд та затвердження подані не були, що вбачається із протоколу №1 засідання інвентаризаційної комісії від 17.11.2015 року, у звязку з чим комісія вирішила винести на розгляд директора питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників філії (а.с.42).

Розпорядженням директора ДП «Чернігівський облавтодор» №16/1 від 17.11.2015 року керівникам філій рекомендовано надати письмові пояснення причин невиконання наказу, усунути порушення у термін до 20.11.2015 року та при ненаданні відповідної інформації притягнути керівників філій до дисциплінарної відповідальності (а.с.43).

17.11.2015 року ОСОБА_3 була подана пояснююча записка (а.с.44), в якій він зазначив , що протоколи інвентаризаційних комісій не надані з причин не зведення балансу відповідальними працівниками бухгалтерії.

Під час засідання інвентаризаційної комісії 20.11.2015 року , остання затвердила винести на розгляд директора питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників філій, в тому числі і Прилуцької ДЕД ОСОБА_3, за невиконання наказу про інвентаризацію та розпорядження про усунення порушення, що підтверджується протоколом засідання №2 (а.с.45).

Наказом директора ДП «Чернігівський облавтодор» від 26.11.2015 року (а.с.46), за невиконання наказу №62 від 30.09.2015 року та розпорядження №16/1 від 17.11.2015 року, на підставі протоколу №2 засідання інвентаризаційної комісії від 20.11.2015 року було оголошено догани керівникам філій (головам інвентаризаційних комісій) , в тому числі і начальнику філії «Прилуцька ДЕД» ОСОБА_3

Як вбачається із акту від 26.11.2015 року, вказаний наказ було направлено факсимільною почтою для вручення начальнику філії «Прилуцька ДЕД» ОСОБА_3, який був з ним ознайомлений, проте від постановлення підпису в ньому відмовився (а.с.46).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір.

При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством.

Наведені вище та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують ті обставини, що відповідачем були належним чином зафіксовані допущені позивачем порушення. До прийняття відповідного рішення про застосування дисциплінарного стягнення отримані відповідні пояснення ОСОБА_3 з приводу конкретних порушень, за які до позивача і було застосовано дисциплінарне стягнення, що чітко прописано у відповідному наказі, який винесений в межах визначених КЗпП строків. А тому суд вважає, що підстав для скасування такого наказу в судовому засіданні встановлено не було, а відтак в задоволенні позовних вимог про визнання його незаконним та скасування такого слід відмовити.

Приймаючи рішення про звільнення позивача з роботи, відповідач посилається на систематичне невиконання та порушення ОСОБА_3 без поважних причин, обовязків, покладених на нього трудовим договором, посадовою інструкцією та Положенням про філію «Прилуцька ДЕД», що є порушенням трудової дисципліни, які виявилися у невиконанні зобовязань перед замовником, Службою автомобільних доріг Чернігівської області, щодо забезпечення належного експлуатаційного утримання автомобільних доріг у відповідності до умов договору підряду №15014 від 24.03.2015 року. При цьому враховано також факт наявності порушення трудової дисципліни, за що до ОСОБА_3 вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В той же час , відповідачем не надано самого договору підряду з якого суд мав би можливість встановити, які саме обовязки у такому були покладені на Прилуцьку ДЕД в особі її начальника, а відповідно і які саме порушення чи невиконання він допустив.

Акт перевірки експлуатації стану автомобільних доріг державного значення в межах Чернігівської області від 23.12.2015 року ДАК «Автомобільні дороги України» підтверджує ті обставини, що під час перевірки експлуатаційного стану автомобільних доріг державного значення в межах Чернігівської області до експлуатації в осінньо-зимовий період виявлено на відповідних кілометрах вказаних доріг напливи, заниження узбіччя, пошкоджене барєрне огородження, не натягнуте тросове огородження, сміття біля автопавільйонів або у смузі відведення, вибоїни, руйнування кромки, застій води. На всій протяжності обстеження ділянки автомобільної дороги похилені та забруднені дорожні знаки, відсутні сигнальні стовпчики (а.с. 48-49).

Вказаний акт 13.01.2016 року був направлений на адресу ДП «Чернігівський облавтодор» для вжиття віх заходів щодо притягнення до відповідальності винних посадових осіб згідно чинного законодавства (а.с.50).

На виконання вказаного листа, директором ДП «Чернігівський облавтодор» 13.01.2016 року було видано розпорядження №23, яким створено комісію щодо розгляду вказаних документів, ознайомлено начальника та головного інженера філії «Прилуцька ДЕД» з вказаними документами та зобовязано їх надати відповідні письмові пояснення стосовно виявлених недоліків, вказаних у акті перевірки, до 13 год.00 хв. 14.01.2016 року, а після їх отримання надати пропозиції щодо притягнення винних осіб філії до відповідальності (а.с.51).

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач, отримавши відповідне розпорядження не зявився на оперативну нараду та не надав відповідні пояснення через перебування з 14.01.2016 року на лікарняному , та відсутність, у звязку з цим, на роботі.

21.01.2016 року директор ДП «Чернігівський облавтодор» видав розпорядження №24, яким зобовязав начальника філії «Прилуцька ДЕД» ОСОБА_3, першого ж дня після виходу з лікарняного, зявитися до м.Чернігова для участі у нараді з керівництвом, письмово повідомивши директора про дату свого приїзду, встановивши при цьому персональну відповідальність на невиконання такого в частині інформування про дату прибуття.

Вказане розпорядження було направлено за місцем роботи та місцем проживання ОСОБА_3, але за місцем проживання таке не було вручено та повернуто за закінченням терміну зберігання.

Після виходу з лікарняного, вказане розпорядження було зачитано в голос начальнику філії ОСОБА_3, який з ним ознайомився, але від підпису в ньому відмовився, що вбачається із акту від 04.02.2016 року (а.с.57).

Судом також було встановлено, що позивач вийшов з лікарняного саме 04.02.2016 року і саме того ж 04.02.2016 року було винесено наказ про його звільнення, де причиною його звільнення відповідач зазначив систематичне невиконання та порушення без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором, посадовою інструкцією та Положенням про філію, що є порушенням трудової дисципліни, яка виявилася у невиконанні зобовязань перед замовником, Службою автомобільних доріг України у Чернігівській області, щодо забезпечення належного експлуатаційного утримання автомобільних доріг у відповідності до договору підряду №15014 від 24.03.2015 року.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не було доведено в судовому засіданні які саме обовязки до вказаного договору підряду були покладені на позивача і які ним не були виконані.

Крім того, відповідачем було проігноровано наявний на підприємстві наказ №25/1-осн від 22.07.2015 року, відповідно до якого саме ОСОБА_14 призначений відповідальним за забезпечення підготовки філії до сталого функціонування в осінньо-зимовий період 2015-2016 років (а.с.12) і саме цим наказом визначено перелік роботи та виконання відповідних заходів, які він зобовязаний здійснювати, підготувавши автомобільні дороги і штучні споруди на них до експлуатації в осінньо-зимовий період, невиконання яких зафіксовано у акті перевірки від 23.12.2015 року.

Таким чином суд вважає, що в даному випадку відповідачем безпідставно було винесено наказ про звільнення з роботи позивача за порушення ним трудової дисципліни за невиконання обовязків, які фактично були покладені на іншу особу, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Однак, при цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України визначає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 був звільнений з роботи 04.02.2016 року та цього ж дня йому було вручено копію наказу. Проте, із позовом про визнання вказаного наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі він звернувся до суду лише 07 грудня 2016 року, тобто по збігу 10 місяців. Наведені позивачем причини пропуску визначеного законодавством строку звернення до суду із позовом про оскарження наказу про звільнення з роботи, а саме нервового зриву та неодноразового перебування на лікуванні протягом року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так дійсно позивач надав копію амбулаторної медичної картки , з якої вбачається, що він звертався до лікарня невропатолога 26 лютого, 29 лютого, 21 березня, 11 квітня, 30 травня, 07 листопада та 21 листопада 2016 року, але такі звернення носили консультаційний характер і жодного разу він не був поміщений на стаціонарне лікування, що б завадило йому звертатися до суду чи укласти угоду із адвокатом для оскарження наведених вище незаконних наказів. Крім того, досліджене в судовому засіданні рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11.03.2016 року підтверджує присутність позивача в Апеляційному суді Чернігівської області під час розгляду апеляційної скарги по справі про оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення, що свідчать про здатність ОСОБА_3 вільно рухатися та належним чином захищати свої інтереси в суді по іншій справі, при цьому зневажливо ставився до питання оскарження наказу про його звільнення з роботи по даній справі.

Таким чином суд вважає, що вказані позивачем причини пропуску звернення до суду із позовною заявою про оскарження наказу про звільнення з роботи не можуть бути визнані поважними, а відтак суд не знаходить підстав для їх поновлення та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині у звязку з пропуском встановленого строку , що відповідатиме вимогам п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 (з наступними змінами і доповненнями) ''Про практику розгляду судами трудових спорів''.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення , звільнення з роботи та поновлення на роботі суд вважає, що в такому випадку до задоволення не підлягають і інші вимоги, які прямо випливають із первісних вимог, а саме вимоги про стягнення моральної шкоди , заподіяної незаконним звільненням , та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,3,43-1,232-235 КЗпП України, ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення і звільнення та поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: