АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5891/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1797/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_2про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1979 року, у теперішній час має тяжке захворювання, продовжує лікування, проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_2задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_2кошти на її утримання в розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 03 серпня 2016 року, а також на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2017 рокупозов ОСОБА_2задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача витрати понесені при подачі апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.

В судове засідання сторони та їх представники не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Крім того, від позивача надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу без її участі.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно із п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що станом на день розгляду справи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 19 листопада 1977 року. Що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого цього ж дня міським відділом ЗАГС м. Кіровоград (нині м. Кропивницький).

Судом також встановлено, що позивач не працює, є пенсіонером за віком, отримує пенсію, котра за період з серпня 2016 року по січень 2017 року складає 15346,74 грн., або у середньому щомісячно приблизно біля 2600 грн., інших доходів не має.

Крім того, позивач має тяжке захворювання, проходила та продовжує проходити лікування, у тому числі оперативне, в якому має постійну потребу з метою недопущення ремісії перебуває на обліку в медичних закладах.

З 06 лютого 2017 року внаслідок тяжкого захворювання позивачеві встановлена 2-а група інвалідності безтерміново.

Суд також встановив, що відповідач є пенсіонером за віком та продовжує працювати у ВАТ «Кредмаш», де отримує заробітну плату, зокрема, згідно довідки про доходи відповідача за місцем роботи з Кремечуцької ОДПІ, наданої представником позивача, у третьому кварталі 2016 року відповідач отримав доходи за місцем основної роботи 123 686, 08 грн. та санаторну-курортну путівку вартістю 114 64, 20 грн. Крім того, відповідач отримує пенсію за віком.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що хоч розмір пенсії позивача не є меншим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та наявність інших підстав, а також враховуючи, що відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував про те, що не заперечує проти надання допомоги дружині у разі якщо вона про це попросить, суд прийшов до висновку, що позивач має право на отримання допомоги, а відповідач може таку допомогу надати.

При цьому, суд першої інстанції послався на позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду виходячи з наступного.

Розмір прожиткового мінімуму визначений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року, і на період травня-листопада 2017 року прожитковий мінімум становить: загальний показник на одну особу з розрахунку на місяць - 1624 грн.; для дітей до 6-ти років - 1426 грн.; для дітей від 6-ти до 18-ти років - 1777 грн.; для працездатних осіб - 1684 грн.; для осіб, які втратили працездатність, - 1312 грн.

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Тобто, Верховним Судом України висловлена чітка позиція, відповідно до якої право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося позивачем, розмір пенсії ОСОБА_2 становить біля 2 600 грн. щомісячно, що перевищує прожитковий мінімум, який для осіб, які втратили працездатність становить - 1312 грн. (травень-листопад).

Відтак, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та витлумачив правову позицію Верховного Суду України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зазначення відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення про те, що він не заперечує щодо надання матеріальної допомоги дружині у разі якщо вона про це просить, не може бути підставою для задоволення даного позову тому, що вказані доводи заяви про перегляд заочного рішення не можуть вважатися визнанням позову (ст. 174 ЦПК України), а лише свідчить про те, що позивач за певних умов може надати матеріальну допомогу добровільно, що у даному випадку є його правом, а не обовязком і не може бути підставою для задоволення позову.

За вказаних обставин рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2017 рокуслід скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 303, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

ОСОБА_5