Провадження №22-ц/784/1335/17
Справа номер 489/4423/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/1335/17 Головуючий у 1-й інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 55 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ Миколаївгаз ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ Миколаївгаз збут ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2017 року, ухвалене за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ Миколаївгаз) та товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» про визнання неправомірними дій і зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ПАТ «Миколаївгаз» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнював та обґрунтовував наступним.

Він є споживачем послуги газопостачання, яку надавав ПАТ Миколаївгаз, а згодом ТОВ «Миколаївгаз збут», за адресою вул.Одеська, 46 у м.Миколаєві.

Нарахування плати за спожитий газ йому здійснювалося на підставі показників лічильника газу.

Позивач зазначав, що 28 лютого 2012 року працівниками ПАТ Миколаївгаз лічильник було демонтовано для проведення повірки.

15 вересня 2015 року представниками ПАТ «Миколаївгаз» здійснено монтаж побутового лічильника газу, про що було складено акт №006383.

ОСОБА_5 вказував, що 24 березня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання.

Позивач зазначав, що ним було отримано вимогу-попередження про необхідність сплати заборгованості за спожитий природний газ в сумі 28 709,14 грн., яка розрахована відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Позивач вказував, що відповідачем ПАТ «Миколаївгаз» під час здійснення розрахунку спожитого газу застосовано невірний абзац п.16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання, а саме застосовано 6 абзац, замість 2, якими передбачено різний порядок здійснення розрахунку.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_5 просив визнати незаконними дії ПАТ «Миколаївгаз» щодо нарахування заборгованості за спожитий природний газ за період відсутності лічильника з травня 2014 року по 30 червня 2015 року, а ТОВ «Миколаївгаз збут» за період з 01 липня 2015 року по 14 вересня 2015 року відповідно до абзацу 6 п.16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання. Крім того, позивач просив зобовязати ПАТ «Миколаївгаз» здійснити перерахунок обсягів спожитого ОСОБА_5 газу за період відсутності лічильника з травня 2014 року по 30 червня 2015 року, а ТОВ «Миколаївгаз збут» за період з 01 липня 2015 року по 14 вересня 2015 року відповідно до середньомісячного обсягу споживання позивачем природного газу за аналогічний період попереднього року.

Під час розгляду справи ПАТ «Миколаївгаз» предявило до ОСОБА_5 зустрічний позов, в якому посилаючись на те, що він не сплачує вартість послуг з газопостачання по вул.Одеській, 46 в м.Миколаєві, просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість в сумі 19 822,21 грн., яка утворилась станом на 01 липня 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Миколаївгаз» задоволено. З ОСОБА_5 на користь ПАТ «Миколаївгаз» стягнуто заборгованість в сумі 19 822,21 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 07 березня 2008 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_6 у власність житловий будинок №46 по вул.Одеській в м.Миколаєві (а.с.33).

Про зміну власника будинку ОСОБА_5 постачальника газу не повідомив.

Згідно з будинковою книгою 07 березня 2012 року позивач знявся з реєстрації місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку з вибуттям до м.Києва (а.с.35-37).

Договір про надання населенню послуг з газопостачання уклав з відповідачами 24 березня 2016 р. (а.с.51,74-78).

28 лютого 2012 року представниками ПАТ «Миколаївгаз» було складено акт демонтажу лічильника №8091733 за вказаною адресою з метою повірки (а.с.6).

Згідно з актом технічного аналізу лічильника та журналом прийомки побутових лічильників газу Управлінням експлуатації газового господарства м.Миколаєва 29 лютого 2012 року проведено технічний аналіз лічильника, за результатами якого ремонт не рекомендовано, а треба встановлення нового лічильника. Лічильник повернено споживачу 12 квітня 2015 року (а.с.98, 152-155).

Новий побутовий лічильник встановлено в будинку 15 вересня 2015 р., про що свідчить акт монтажу (а.с.7).

05 березня 2014 року ПАТ «Миколаївгаз» надіслало власнику будинку повідомлення, з якого випливає, що відповідач нагадував, що з моменту демонтажу лічильника пройшов значний проміжок часу. У звязку з цим споживачу газу пропонувалося звернутися з зазначеними у повідомленні документами для монтажу лічильника. Споживачу розяснювалося, що у разі відсутності лічильника приладу обліку нарахування за спожитий газ буде проводитися за нормами (а.с.15).

Згідно з поясненнями представника ПАТ «Миколаївгаз» вказане повідомлення повернулося у звязку з закінченням терміну його зберігання у поштовому відділенні.

16 червня 2014 року представником ПАТ «Миколаївгаз» здійснено перевірку обладнання по вул.Одеській, 46 в м.Миколаєві. В акті зазначено, що нарахування буде здійснюватися за нормою (а.с.39).

З жовтня 2014 року представники ПАТ «Миколаївгаз» не мали змоги здійснення перевірок за спірною адресою, оскільки позивач заперечував у цьому (а.с.40, 41).

ОСОБА_5 неодноразово попереджалося про наявність заборгованості за спожитий газ і пропонувалося звернутися до ПАТ «Миколаївгаз» для зясування стану заборгованості (а.с.9-11, 15, 42-49).

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_5 та розрахунку заборгованості, нарахування позивачу послуги з газопостачання, виходячи з норми споживання на 2 зареєстрованих осіб, розпочалося з червня 2014 року, тобто після повідомлення його про необхідність встановлення лічильника та початок нарахування послуги за нормою споживання (а.с.14, 32).

Згідно з розрахунком заборгованості з червня 2014 року по 01 липня 2015 року позивач заборгував ПАТ «Миколаївгаз» за наданий газ 19 822 грн.21 коп.(а.с.32).

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 р. №3533-VI передбачає, що облік спожитого газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 6 п.16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246 (далі Правила надання населенню послуг з газопостачання), у разі коли лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунки із споживачем здійснюються протягом двох місяців з дня письмового повідомлення газорозподільним підприємством споживачеві про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення первісного позову є правильним.

Матеріали справи свідчать, що демонтовано було лічильник, який не належав постачальнику газу, а тому є вірним застосування при розрахунках з позивачем абзацу 6 п.16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання. ПАТ «Миколаївгаз» вчинило дії щодо повідомлення позивача про неможливість ремонту лічильника. Небажання ним отримувати кореспонденцію ПАТ «Миколаївгаз» є його вибором. Він не повідомив постачальника послуги газопостачання як про те, що він став власником будинку, так і про те, що він вибув до іншого міста для проживання. Не надав відповідачам адресу, за якою можна надсилати йому повідомлення, де він може їх отримати особисто. Протягом 3 років позивач не цікавився долею демонтованого лічильника, на вимоги-попередження відповідачів не реагував, на виклики до постачальника послуг з метою визначення заборгованості та встановлення лічильника не зявлявся.

Нарахування позивачу розрахунків за нормою споживання розпочалося через 2 роки після демонтажу лічильника та після попередження про таке нарахування.

За такого, доводи позивача про помилковість висновків суду щодо відмови у задоволенні первісного позову є безпідставними.

Що ж стосується висновку суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ПАТ «Миколаївгаз», то на думку колегії суддів, він також є вірним.

Пункт 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання передбачає обовязок споживача своєчасно вносити плату за надані послуги.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що позивачем не здійснювалася своєчасно оплата наданих послуг газопостачання за період з червня 2014 року по 01 липня 2015 року на загальну суму 19 822 грн.21 коп., то рішення суду про стягнення заборгованості є правильним.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий: Судді: