Справа № 199/1865/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом відповідача, із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він проживав з відповідачем по справі однією сім'єю, починаючи з травня 2014 року, без реєстрації шлюбу, 24 квітня 2015 року між ними було укладено шлюб, що засвідчується відповідним свідоцтвом. На даний час їх сім'я фактично розпалася та він з відповідачем проживають окремо.

Позивач вважає, що під час сумісного проживання та шлюбу ними було набуто спільне майно на загальну суму 71300 грн. 00 коп., а саме: у травні 2014 року - водонагрівач (бойлер) «ТНЕRМЕХ», липні-серпні 2014 року - кухня в зборі «Тюльпан» та пральна машина «Indesit», вересні-листопаді 2014 року - диван-книжка, кухонний стіл та стільці, у листопаді 2014 року також був придбаний телевізор «LG», наприкінці 2014 року - пилосос «LG», мікрохвильова піч, м'ясорубка «Mirta», сушка для білизни та дошка для прасування «LEIFHEIT»; у січні-лютому 2015 року - тумба під телевізор, ножі кухонні «Krauf» та двоспальне вовняне одіяло, березні 2015 року - шафа-купе, березні-квітні - столик туалетний «Кім», доріжки на підлогу, вішалка коридорна, в травні 2015 року був придбаний столовий сервіз на 6 персон порцеляновий (36 предметів), червні-липні 2015 року - кухонна полиця навісна «Тюльпан» та витяжка «WildWild», вересні-жовтні - газова плита «Hansa», фільтр для води «Наша вода» та холодильник «Атлант», листопаді 2015 року - мультиварка «Philips», електрочайник «Vitek» та полуторне вовняне одіяло; у січні 2016 року - кондиціонер «ZANUSSI», в лютому-березні 2016 року - письмовий стіл «Студент» та праска «Electrolux», у квітні 2016 року - світлодіодні лампи «Feron» та «Maxus», травні-червні 2016 року - комод «Ніка» та настінний годинник електронний, у липні 2016 року - сковорідки антипригарні з тефлоновим покриттям «Вок» та настільні лампи, у вересні 2016 року - ватний матрац та змішувачі «ЕGО» для кухні та ванної кімнати. Також протягом 2014-2016 років придбавалася бавовняна постільна білизна (З комплекти).

Всі зазначені речі на знаходяться в квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 25А/43 в розпорядженні відповідача, позивач зазначає, що доступу до зазначеної квартири не має.

Також позивач зазначає, що під час сумісного проживання, а саме в період з травня по червень 2014 року, було здійснено ремонт квартири, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 25А/43 на загальну суму 30 000,00 грн. Крім того, у лютому 2016 року було здійснено утеплення і скління балкону в зазначеній квартирі на загальну суму 19 000,00 грн., в тому числі установка металопластикових вікон вартістю 4 566,56 грн.

У звязку з цим позивач просить, суд поділити між ним і відповідачем спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право особистої приватної власності на телевізор «LG» вартістю 5500 грн. 00 коп., холодильник «Атлант» вартістю 9000 грн. 00 коп., столовий сервіз порцеляновий вартістю 3200 грн. 00 коп., мультиварку «Philips» вартістю 2200 грн. 00 коп., сковорідки антипригарні з тефлоновим покриттям «Вок» вартістю 1500 грн. 00 коп., ножі кухонні «Krauf» вартістю 600 грн. 00 коп. та загальною вартістю 22000,00 грн., і зобов'язати відповідача повернути йому зазначені речі в натурі та виплатити грошову компенсацію за придбання та установку металопластикових вікон у розмірі 4566,56 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано суд належних доказів належності зазначеного майна до спільного майна подружжя, також заперечували факт проживання однією сімєю до реєстрацій шлюбу.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2015 року. На даний час їх сім'я фактично розпалася сторони проживають окремо.

Позивач зазначив в позовній заяві про факт придбання більшої частини майна до реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з вимогами ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимогами ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка у тому числі є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до вимог Сімейного кодексу України, майно придбане до укладання шлюбу не є спільною сумісною власністю подружжя. Керуючись положеннями ст. 74 СК України, таке майно може бути визнано спільною сумісною власністю лише після встановлення факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу. Суд розглядає справу виключно в межах позивних вимог, так як позивачем не заявлено позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу, а також не заявлено позовних вимог щодо визнання майна, що було придбано до укладання шлюбу в 2014-2015 роках, спільною сумісною власністю, то у позовних вимогах щодо поділу майна придбаного до 24.04.2015 року позивачу слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що квартира № 43 буд.25 «А» по вул. Богдана Хмельницького у м. Дніпрі, в якій сторони проживали під час шлюбу, належить на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1022, батькам відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - на праві спільної сумісної власності подружжя, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Таким чином, вимоги про стягнення коштів, які витрачені позивачем на поліпшення чужої власності, предявлені не до власників вказаного майна.

Згідно з п.23 постанови N 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з п. 22 цієї ж постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи з урахуванням зносу майна. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів як належності спірного майна до спільної сумісної власності власності подружжя, так і його дійсної вартості на час розгляду справи.

Враховуючи вище викладене суд вважає відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо розподілу майна подружжя в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає витрати по справі віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 60,69-71 СК України, ст. ст. 5, 10, 11, 15,212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: