У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 липня 2017року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що після смерті її матері - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина, яка складається з частини будинку АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вона не звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з об'єктивними та істотними обставинами, просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви, як такий, що пропущений з поважних причин. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, позовні вимоги - задоволено. Визначено ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_1) додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішення суду. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановивши, що на момент смерті за померлою ОСОБА_8 не було зареєстровано право власності на нерухомемайно, у зв'язку з чим позивач не могла реалізувати своє право на спадщину, суд першої інстанції вважав дану обставину поважною причиною пропуску, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку, а тому дійшов висновку про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Судами встановлено, що сторони є рідними сестрами, батьками яких є ОСОБА_9 та ОСОБА_8, за життя яких їм належав та був зареєстрований за ОСОБА_9 житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1. 15 квітня 2005 року ОСОБА_9 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідно до якого заповів належний йому житловий будинок та земельну ділянку у рівних частинах дочкам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року сторони отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом кожна по Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Мати сторін після смерті чоловіка не заявляла прав на обов'язкову частку. Також встановлено, що сторони не зверталися у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Разом з тим, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 червня 2014 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_7, в частині 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом. Також визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_6 в частині 1/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом з визнанням за ОСОБА_7 права власності на 1/6 частини вказаного будинку. При розгляді вказаної справи суд виходив з того, що 1/6 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_9 фактично успадкувала непрацездатна дружина померлого - ОСОБА_8, а також, що ОСОБА_6 на час смерті матері була зареєстрована за іншою адресою та не здійснила будь-яких дій у встановленому законом порядку щодо прийняття спадщини після смерті матері. Звертаючись до суду із заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилалась на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить ОСОБА_8 у зв'язку з недотриманням встановленого законом строку, поважність пропуску якого обґрунтовувала відсутністю на момент смерті матері зареєстрованого за нею права власності на нерухоме майно, а також необізнаність щодо порядку прийняття спадщини, матеріальні труднощі, наявність хворої матері чоловіка. Згідно зі ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Суд першої інстанції вважав суттєвою обставиною відсутність у позивача даних про реєстрацію права власності на нерухоме майно за її матір'ю, що є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому не врахував, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а необізнаність особи про наявність спадкового майна не може бути визнана поважною причиною пропуску такого строку, а також залишив поза увагою, що відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених вимог є передчасним. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович