Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/3993/14-ц
Провадження № 22ц/782/466/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 29 жовтня 2014 року за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду першої інстанції, що оскаржується, подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним зобовязань, покладених на підставі виконавчих документів:

- судового наказу Господарського суду Луганської області №4/5014/1030/2012 від 14.06.2014 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» боргу на загальну суму 170138 (сто сімдесят тисяч сто тридцять вісім) грн. 10 коп.

- виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Луганськгаз» філія Алчевське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства боргу на загальну суму 292 (двісті девяносто дві) грн. 54 коп.

- виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Луганськгаз» філія Алчевське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства боргу на загальну суму 75763 (сімдесят пять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 66 коп.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, була подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати.

Сторони, яких повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло, від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону ( в редакції чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п. 5).

Так, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зважаючи на те, що стадія виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового розгляду, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходить із загальних принципів обов'язковості доказування і подання доказів встановлених ст. ст.10,60 ЦПК України.

Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Участь державного виконавця під час розгляду судом його подання є обов'язковою в силу закону (ч. 2 ст. 377-1 ЦПК), а не внаслідок постановлення судом відповідної ухвали.

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

За потреби суд постановляє ухвалу про витребування в порядку ст. 88 Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» матеріалів виконавчого провадження.

У разі неявки до суду державного виконавця на судовий виклик та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд може відмовити у задоволенні подання.

Із матеріалів справи вбачається, що до Лисичанського міського суду Луганської області надійшло подання державного виконавця ВДВС Лисичанського МУЮ ОСОБА_6 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

У поданні державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, відповідно до судового наказу Господарського суду Луганської області №4/5014/1030/2012 від 14.06.2014 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_6» боргу в розмірі 170138 грн. 10 коп.; виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Луганськгаз» філія Алчевське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства боргу в розмірі 292 грн. 54 коп.; виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Луганськгаз» філія Алчевське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства боргу на загальну суму 75763 грн. 66 коп.

На думку колегії суддів Апеляційного суду Луганської області державним виконавцем у поданні не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження навмисного ухилення особи (боржника) від виконання судового рішення, а також наміру боржника виїзду за кордон.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Також в матеріалах справи взагалі відсутні підтвердження отримання ОСОБА_2 постанов про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу Господарського суду Луганської області №4/5014/1030/2012 від 14.06.2014 р.; виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області; виконавчого листа №2-743/2012 від 22.10.2012 р. виданого Перевальським районним судом Луганської області.

Копія зворотного поштового повідомлення від 05.06.2013 року (а.с. 12) не є достатнім доказом того, що ОСОБА_2 отримував копії постанов про відкриття виконавчого провадження, оскільки дане зворотне повідомлення адресоване ОСОБА_7, а не ОСОБА_2 та отримувачем зазначений "Зозуля", без зазначення ініціалів.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув, матеріали виконавчого провадження не витребував, пояснення державного виконавця не заслухав.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу;

3) змінити ухвалу;

4) скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що при вирішенні питання за поданням державного виконавця ВДВС Лисичанського МУЮ ОСОБА_6 про тимчасове обмеження ОСОБА_2А.у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для його вирішення, а тому, відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, ухвалу суду слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на наведене вище, та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 29 жовтня 2014 року у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді: