У х в а л а

06 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, про перегляд Верховним Судом України рішень Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» про встановлення факту порушення прав та заборону вчиняти дії,

в с т а н о в и л а :

Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 11 грудня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» (далі - ТОВ «Терра фуд») задовольнив: визнав частково недійсними: рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 28 січня 2013 року (далі - рішення Апеляційної палати ДСІВ України; ДСІВ України відповідно) і свідоцтво України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр.» щодо товару «масло з масовою часткою жиру від 72,5% до 79,9%», припинив частково дію свідоцтв № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 на знак для товарів і послуг щодо цього товару та зобов'язав ДСІВ України внести відповідні зміни до бази даних «Відомості про добре відомі знаки в Україні» (далі - база даних), а також здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»; розподілив судові витрати; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_4 суд відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 29 березня 2016 року скасував рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року в частині: визнання недійсними рішення Апеляційної палати ДСІВ України та свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр.» щодо товару «масло з масовою часткою жиру від 72,5% до 79,9%»; припинення частково дії свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр.» щодо цього товару; зобов'язання ДСІВ України внести до бази даних певні зміни, та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовив; розподілив судові витрати; у решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 червня 2016 року рішення суду першої інстанції у не скасованій апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

21 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішень Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цієї норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Вищого господарського суду України від 21 березня 2017 року, в якій, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права. На підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, вона посилається на постанову Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 22 червня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції виходячи з положень статті 18 Закону України від 15 грудня 1993 року № 3689-XII «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині оспорювання свідоцтв України № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 про наявність правових підстав для припинення частково їх дії, оскільки знаки за вказаними свідоцтвами складаються лише з позначень, які вважаються загальновживаними для товарів і послуг певного виду та використовуються протягом тривалого часу різними виробниками.

Крім того, суд дійшов висновку, що визнання частково недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 та припинення частково дії свідоцтва № НОМЕР_2 суперечить вимогам пункту 2 статті 6 вказаного Закону.

Ураховуючи вищезазначене, суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог, указавши, що позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» виключає можливість введення споживачів в оману щодо виробника.

При цьому суд установив, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права, тобто від дня пред'явлення вимоги, а саме звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з позовом про встановлення факту порушення з боку ТОВ «Терра фуд» прав інтелектуальної власності.

Разом з тим у наданій заявницею для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 21 березня 2017 року суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення ним норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року, на яку також посилається заявниця, міститься правовий висновок про те, що загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, висновки суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечать викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» про встановлення факту порушення прав та заборону вчиняти дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішень Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк