Ухвала іменем україни
05 липня 2017рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» про розірвання договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, припинення права власності на майно, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2015 року між ним і товариством з обмеженою відповідальністю «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», відповідач) було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку механізатора, згідно з якими позивач передав у власність відповідачеві, а останній прийняв зазначену земельну ділянку та будинок механізатора і зобов'язався до 30 жовтня 2015 року сплатити за вказане майно 545 200 грн та 29 500 грн відповідно.

Після укладення цих договорів покупець сплатив продавцю лише частину грошової суми, у розмірі 244 950 грн, в якості оплати набутої ним у власність земельної ділянки. Станом на день звернення позивача до суду відповідач не приступив до виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу будинку механізатора від 13 жовтня 2015 року в сумі 29 500 грн та не виконав у повному обсязі зобов'язання щодо повної сплати грошової суми за земельну ділянку у розмірі 300 250 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не провів повну оплату згідно з договором купівлі-продажу будинку механізатора від 13 жовтня 2015 року, а саме: не сплатив 29 500 грн та не виконав свого зобов'язання повної сплати грошової суми за земельну ділянку в розмірі 300 тис. грн, позивач просив розірвати укладені 13 жовтня 2015 року між ним та ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» договори купівлі-продажу нерухомого майна на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України та припинити право власності товариства на земельну ділянку та будинок механізаторів, що були предметом вказаних договорів на підставі ч. 2 ст. 653 ЦК України.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га, укладений 13 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 (продавцем) та ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» (Покупцем), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., за реєстровим № 491.

Розірвано договір купівлі-продажу будинку механізатора, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 13 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», який розташований на земельній ділянці загальною площею 2 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., за реєстровим № 489. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про припинення права власності та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Припинено право власності ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» на земельну ділянку площею 2 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2 та на будинок механізатора, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2015 року між фізичною особою - ОСОБА_6 і юридичною особою - ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га та будинку механізатора, згідно з умовами яких ОСОБА_6 як власник майна передав у власність ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», а ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» прийняло земельну ділянку, площею 2 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1; та будинок механізатора, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і зобов'язався сплатити до 30 жовтня 2015 року за вказане майно 545 200 грн та 29 500 грн, відповідно (а. с. 13-21).

Зазначені договори посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., за реєстровим № 491 (земельна ділянка) та реєстровим № 489 (будинок механізатора) (а. с. 15, 20).

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки. Та відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу будинку механізаторів відповідач, як покупець зобов'язався сплатити обумовлену в договорах суму до 30 жовтня 2015 року шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця НОМЕР_4 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001.

Після укладення цих договорів покупець сплатив продавцю лише частину грошової суми у розмірі 250 200 грн, в якості оплати набутої ним у власність земельної ділянки (а. с. 102-104).

Задовольняючи вимоги позову в частині розірвання спірних договорів місцевий суд виходив з доведеності обставин про те, що відповідачем допущені істотні порушення договорів в частині невиконання грошових зобов'язань. Відмовляючи у задоволенні позову в частині припинення права власності товариства на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України, виходив із того, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає.

Скасовуючи рішення районного суду в частині вирішення позову про припинення права власності та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що право позивача на повернення майна, оплату за яке прострочив покупець, встановлено законом (ч. 4 ст. 694 ЦК України), а тому таке право підлягає захисту шляхом припинення права власності відповідача на зазначене майно.

Крім того, апеляційний суд рішення місцевого суду в частині вирішення вимог про розірвання договорів не переглядав, оскільки вважав, що рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки зміст договорів, які просить розірвати позивач, не містять договірних умов щодо можливості розірвання в односторонньому порядку, тому ці договори можуть бути розірвані лише за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, при цьому підставою відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України для винесення судом рішення про припинення договору є встановлення обставин про його істотне порушення іншою стороною.

Місцевий суд розриваючи договори виходив з того, що відповідач допустив істотне порушення умов спірних договорів, оскільки не виконав грошових зобов'язань за умовами договорів в установлений у цих договорах строк до 30 жовтня 2015 року, що призвело до неотримання позивачем грошових сум, які підлягали сплаті покупцем за одержане від продавця майно, і позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладені договорів.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суди не врахували наданих місцевому суду (а.с. 67-104 Т. 1) заперечень про те, що на момент укладення та виконання договорів генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» був ОСОБА_6, який є позивачем у цій справі, і який перебуваючи на посаді генерального директора товариства відповідача здійснив лише часткову оплату за спірними договорами.

Так, відповідно до загальних положень про купівлю-продаж, викладених у параграфі 1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 цього кодексу).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 611 вказаного кодексу передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1)

Згідно із ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 1, абз 1 ч. 3).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Суди розглядаючи спір не звернули уваги на ту обставину, про яку заявляв в обґрунтування своїх заперечень відповідач, що саме ОСОБА_6, як генеральний директор товариства у період з 13 жовтня 2015 року по 11 червня 2016 року був відповідальний за виконання спірних договорів щодо своєчасної виплати грошових коштів йому ж, як продавцю.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини1-3). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою- п'ятою цієї статті, суд згідно з ч.6 цієї статті може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог норм цивільного законодавства підставою для припинення зобов'язання є істотне порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Місцевим судом не надано ніякої оцінки зазначеним відповідачем обставинам щодо невиконання умов договору оспорених договорів саме позивачем, який був одночасно продавцем і генеральним директором покупця, наділеним в силу закону і статуту товариства відповідача обов'язком по виконанню цих договорів.

Крім того, судом не зазначені обставини, на підставі яких суд дійшов висновку щодо завдання шкоди позивачеві, внаслідок якої останній позбавлений того, на що він розраховував при укладені договору.

Так, метою вчинення договору купівлі-продажу зі сторони продавця є відчуження предмету продажу та отримання коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач підтверджує наміри та можливість здійснити остаточний розрахунок за придбані об'єкти та надав до суду платіжне доручення №127 від 02 вересня 2016 року.

Відхиляючи наданий доказ як доказ виконання грошових зобов'язань місцевий суд виходив з того, що грошові кошти відповідачем сплачено на рахунок, який покупцем закрито 19 вересня 2016 року та після подачі позову до суду.

Однак, предметом доказування у даній справі є доведення саме істотності шкоди, яка унеможливлює отримання позивачем того, на що він розраховував при укладенні договору, а не сам факт прострочення виконання.

Крім того, місцевий суд не звернув уваги на характер правовідносин, який склався між сторонами саме на підставі цивільно-правових угод, в яких обумовлено порядок здійснення розрахунків на конкретно визначений поточний рахунок продавця НОМЕР_4 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Так, якщо договір був нотаріально посвідчений. Договір про його зміну також підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд першої інстанції вказавши у своєму рішенні на неналежність виконання відповідачем грошових зобов'язань не вказав, якими доказами підтверджено правомірність внесення змін до нотаріально посвідченого договору в частині зміни істотних умов щодо порядку розрахунків в односторонньому порядку, якими доказами підтверджено безпосередньо отримання відповідачем повідомлення щодо зміни реквізитів для оплати. Також, встановленню підлягає дата, з якої набирає чинності зміна договірних умов за доведеності обставин правомірності їх внесення, та/або термін виконання зобов'язання з урахуванням вимоги про погашення заборгованості за спірними договорами, яка датована 04 липням 2016 року, дата отримання якої відповідачем судом не встановлена.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі (а.с. 131-134 т. 1) ОСОБА_6 просив апеляційний суд за наслідками перегляду справи скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про припинення права власності товариства на спірне нерухоме майно, а у решті рішення суду залишити без змін, оскільки вважав його законним і обґрунтованим.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд, переглядаючи справу, повинен був дати оцінку усім вимогам позивача та за результатом цього перегляду вирішити чи залишити рішення суду без змін або вчинити інші дії, передбачені ст. 307 ЦПК України.

Однак, у порушення вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд переглядаючи справу щодо вимог про повернення майна визнав доведеними підстави, передбачені ч. 4 ст. 694 ЦК України, якою позовні вимоги позивач не обґрунтовував, і які не були предметом дослідження місцевого суду.

Так, ч.4 ст. 694 ЦК України передбачено, що якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Таким чином, предметом доказування за вказаною статтею є неналежне виконання зобов'язань покупцем та у разі доведення порушень покупця право звернення продавця з вимогою про повернення неоплаченого товару.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач з такими вимогами до суду не звертався, предмет і підставу позовних вимог до винесення місцевим судом рішення не змінював.

За таких обставин апеляційний суд переглядаючи справу в апеляційному порядку порушень місцевого суду не усунув та вирішив спір щодо вимог, які у позові заявлені не були та не були предметом розгляду місцевим судом.

Враховуючи наведене судові рішення місцевого та апеляційного судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року та рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович