АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5968/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційними скаргами

представника Національного авіаційного університету та представника ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки

України, Національного авіаційного університету, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1

про визнання незаконними і скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 р. частково задоволено позов ОСОБА_2, а саме: визнано незаконним наказ Міністерства освіти та науки України від 5.11.2015 р. № 560-к в частині звільнення ОСОБА_2 від виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету; визнано незаконним наказ Міністерства освіти та науки України від 24.11.2015 р. №589-к про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора ОСОБА_2; визнано незаконним наказ з особового складу Національного авіаційного університету від 26.11.2015 р. № 1048/к;

Поновлено ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету до заміщення вакантної посади ректора в установленому законом порядку.

Стягнуто з Національного авіаційного університету на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6.11.2015 р. по день ухвалення судом рішення в розмірі 572 818,05 грн. В задоволені інших вимог - відмовлено.

Стягнуто з Національного авіаційного університету на користь держави судовий збір в розмірі 6 696,58 грн.; стягнуто з Міністерства освіти та науки України на користь держави судовий збір в розмірі 968,40 грн.

В апеляційних скаргах представник Національного авіаційного університету та представник ОСОБА_1 просять скасувати це рішення та постановити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, наказом Міністерства освіти і науки України № 373-к від 19.08.2015 р. на позивача покладено обов'язки ректора Національного авіаційного університету.

Наказом Міністерства освіти і науки України №411-к від 01.09.2015 р. позивача призначено виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку.

Згідно п.1 наказу Міністерства освіти та науки України № 560-к від 05.11.2015 р. позивача звільнено від виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету.

Також судом встановлено, що наказ № 560-к від 05.11.2015 р. не містить правової підстави звільнення позивача.

Цей наказ надійшов до Національного авіаційного університету 06.11.2015 р. після 13-00 год., про що свідчить відмітка про реєстрацію за № 38/01 в канцелярії Університету та лист університету від 06.11.2015 р. за № 01/117-ВКД адресований Міністру освіти і науки України ОСОБА_1 про неможливість ознайомлення позивача з зазначеним наказом про звільнення у з»язку із перебуванням його у відрядженні, та надання роз'яснення щодо норми закону, яка є підставою звільнення позивача для внесення запису до трудової книжки.

Судом встановлено, що наказ Національного авіаційного університету про звільнення позивача не виносився, в трудовій книжці запис про звільнення з 05.11.2015 р. - відсутній.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Оскільки, відповідачами та представником третьої особи ОСОБА_3 суду першої інстанції наголошувалось, що звільнення позивача відбулось 05.11.2015 р., то судом вірно встановлено, що при такому звільненні відповідачами було порушено положення ст.47 КЗпП України, оскільки, позивача не було ознайомлено з наказом про звільнення 05.11.2015 р., в день звільнення не було видано трудову книжку та не проведено розрахунку.

Суд також правильно вважав такими, що не ґрунтуються на вимогах закону твердження відповідачів, що Міністерство має право звільняти працівника з роботи без наведення норм закону, які стали підставою для такого звільнення.

Судом вірно встановлено, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку, тому, до нього як до працівника повинні застосовуватися норми Кодексу законів про працю України.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги та вважав безпідставними посилання відповідачів на те, що позивач був звільнений за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку трудового договору, оскільки, це не узгоджується з положеннями ЗУ "Про вищу освіту", яким регламентовано порядок обрання керівників вищих навчальних закладів.

Так, згідно ч.3 ст.42 ЗУ "Про вищу освіту" засновник (засновники) або уповноважений «їм (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. Керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Оскільки ректора Національного авіаційного університету не було обрано за конкурсом відповідно до положень зазначеного Закону, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк трудового договору з позивачем не закінчився, а тому, звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України є незаконним; відбулось із порушенням ст.36, ст.116 КЗпП України, ЗУ "Про вищу освіту" та порушує право працівника на інформацію щодо підстав його звільнення з роботи, що обмежує його право на працю та на захист від незаконного звільнення, а тому, вказаний наказ в цій частині є незаконним.

Суд першої інстанції також обгруновано дійшов висновку щодо визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України № 589-к 24.11.2015 р. «Про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора» та наказу з особового складу Національного авіаційного університету від 26.11.2015 р. №1048/к про звільнення з роботи 24.11.2015 р. на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником установи.

Так, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачами, 24.11.2015 р. з наказом № 589-к та 26.11.2015 р. з наказом №1048/к позивача не ознайомлювали, письмові пояснення у нього не відбирались.

Крім того, в судовому засіданні представник Міністерства пояснив, що в Міністерстві відсутні будь-які документи, які б підтверджували вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудової дисципліни, включаючи документи, що зазначені в наказі Міністерства від 24.11.2015 р. № 589-к як підстава для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Ні представником Університету, ні 3-особою ОСОБА_1, ні його представником, не було надано суду жодного доказу вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудової дисципліни також і до суду апеляційної інстанції.

Тому, суд правильно вважав, що дії відповідачів є порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченим Кодексом законів про працю України, крім того, це порушило право працівника на інформацію щодо підстав притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що обмежує його право на захист своїх інтересів.

Згідно ст.141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту тощо.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у вказаних наказах не наведено, яке саме грубе порушення позивачем вчинено.

Також судом встановлено, що позивача за наказами від 24.11.2015 р. № 589-к, від 26.11.2015 р. №1048/к було звільнено під час його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листками непрацездатності серії АГЧ №№ 924663, 941922, та є порушенням ч.3 ст.41 та ч.3 ст.40 КЗпП України.

Згідно ч.3 ст.41 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані обставини свідчать про те, що оспорювані позивачем наказ Міністерства освіти та науки України від 24.11.2015 № 589-к про розірвання трудового договору з виконуючим обов»язки ректора ХращевскимР.В. та наказ з особового складу Національного авіаційного університету від 26.11.2015 № 1048/к були видані з порушенням вимог ст.ст.40, 41 КЗпП України; що відповідачі всупереч положенням КЗпП України застосували до позивача дисциплінарне стягнення; тому виходячи з наведеного вище, накази від 24.11.2015 р. № 589-к та від 26.11.2015 р. №1048/к підлягають визнанню незаконним.

Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі і розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, і виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, визначивши розмір суми середнього заробітку позивачу за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника Національного авіаційного університету та представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :