Провадження № 2/761/5196/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про визнання неправомірної відмови у сплаті пенсійного банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив визнати неправомірною відмову відповідача № 11-1705/7-2016 від 23.08.2016 у виплаті позивачу пенсійного банківського вкладу по договору № 624/005 банківського вкладу від 07.07.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2009 між сторонами укладено Договір № 624/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), відповідно до умов якого Банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок для накопичення пенсійних заощаджень протягом строку дії Договору. 03.08.2016 позивач звернувся до Банку із заявою, відповідно до якої просив виплатити йому вклад та нараховані проценти. Проте, Банк неправомірно відмовив позивачу у здійсненні такої виплати, мотивуючи це тим, що позивач не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач досяг пенсійного віку, а саме 60 років. Вказані дії позивач вважає неправомірними, оскільки Банком не вірно застосовано положення чинного законодавства, що регулює недержавне пенсійне страхування до правовідносин, що виникли між ним та позивачем та не враховано можливості отримання пенсії за віком. Строк дії Договору в самому Договорі не встановлений, а тому Банк мав би виплатити вклад на першу вимогу позивача, оскільки до спірних правовідносин може бути застосовано ст. 530 ЦК України. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що він є необґрунтованим та безпідставним. Пояснив, що Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» визначено умови, за яких особа, яка є учасником накопичувальної системи пенсійного страхування, має право на отримання пенсії в разі досягнення пенсійного віку, тобто 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Вказані умови були погоджені сторонами у Договорі. Проте позивач не надав відповідачу жодних відомостей, які б підтверджували вище вказані обставини. Крім того, правовідносини які виникли між сторонами врегульовані нормами чинного законодавства, що стосуються саме пенсійного забезпечення, положення ЦК України не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин, оскільки стосуються пенсійного забезпечення позивача, а не звичайного депозитного договору. Додатково посилався на рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі за позовом ОСОБА_1 до Банку про виплату коштів з пенсійного депозитного рахунку, яким позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 07.07.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк» (правонаступником якого відповідач) та позивачем укладено Договір № 624/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення) (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії Банк відкриває Учаснику пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_1, а також рахунок для нарахування процентів № НОМЕР_2 (п. 1.1. Договору).

Вкладних нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок Учасника в Банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (п. 1.2. Договору).

Відповідно до пп. 3.2.2. п. 3.2. Договору, Банк зобов'язаний виплатити пенсійні заощадження після настання підстав для їх отримання відповідно до умов цього Договору.

Учасник недержавного пенсійного забезпечення, відповідно до умов Договору, є працівником Вкладника (відповідача), який має право на недержавне пенсійне забезпечення на умовах та в порядку, визначених Договором, Положенням про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» та діючим законодавством і на користь якого Вкладних перераховує пенсійні внески.

Учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (п. 6.1. Договору).

Згідно положень 6.2. Договору, пенсійні заощадження виплачуються Банком з дня настання підстав для отримання пенсійного заощадження та отримання від Учасника письмової заяви.

При цьому, Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до досягнення Учасником пенсійного віку відповідно до діючого законодавства, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (п. 8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно до якої просив виплатити йому банківський пенсійний вклад з пенсійного депозитного рахунку, відкритого відповідно до Договору, укладеного між сторонами, та нараховані проценти.

Банк листом від 23.08.2016 за № 11.1705/7-2016 повідомив позивача про те, що останнім не надано до Банку документів, які б підтверджували наявність обставин, визначених п. 6.1.-6.3. Договору для здійснення Банком виплати позивачу пенсійних заощаджень.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Банку про зобов'язання вчинити дії, при цьому рішенням суду від 02.03.2017 позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Позивач зазначає, що вказані дії Банку є неправомірними. Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» (правонаступником якого є відповідач), затвердженого рішенням Правління ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», Протокол від 07.07.2009, пенсійним депозитним рахунком є вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком Учаснику для зарахування та накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії, відповідно до умов Договору та вимог законодавства України. Пенсійний депозитний рахунок відкривається тільки у національній валюті України.

Вкладником, відповідно до вказаного Положення, є відповідач, який перераховує грошові кошти (пенсійні внески) на користь Учасника для забезпечення недержавної пенсії.

Пенсійні внески - це грошові кошти Вкладника, розмір яких Вкладник визначає/обраховує самостійно з урахуванням своєї фінансової платоспроможності та обмежень, встановлених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок з доходів фізичних осіб», іншими законами України та які перераховуються Банком на пенсійні депозитні рахунки Учасників.

Накопичення пенсійних внесків та виплата недержавної пенсії здійснюється відповідно до Договору, що укладається Учасником з Банком (п. 3.1.1. Положення).

Строк дії Договору у відповідності до п. 3.1.2. Положення, визначається в залежності від віку працівника, з яким укладається Договір. Якщо Договір укладається з працівником, який не досяг пенсійного віку, в такому випадку Договір діє до досягнення працівником пенсійного віку, що дає право на отримання державної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 4.1. Положення, підставою для виплати пенсійних внесків за недержавним пенсійним забезпеченням, зокрема, є закінчення терміну дії Договору; досягнення Учасником недержавного пенсійного забезпечення віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Для отримання одноразової грошової пенсійної виплати при досягненні Учасником пенсійного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», до Операційного управління Банку Учасник особисто подає Заяву, пред'являє оригінал паспорта громадянами України та оригінал ідентифікаційного номера (п. 4.2.2. Положення).

При цьому, правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності визначені Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Вказаним Законом, зокрема, визначено, що система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат

Суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення, зокрема, є банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків; вкладники пенсійних депозитних рахунків; учасники недержавного пенсійного забезпечення (ч. 2 ст. 2 Закону).

Статтею 61 Закону визначено підстави для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами, однією із яких є досягнення учасником фонду пенсійного віку, визначеного відповідно до цього Закону.

Частиною другою вказаної статті визначено, що пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заявою учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встановлює обов'язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян.

Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути меншим від пенсійного віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, але не більш як на 10 років, якщо інше не визначено законом. Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути більшим від пенсійного віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У заяві учасника фонду, де визначається дата настання його пенсійного віку з дотриманням обмежень, встановлених цією частиною, учасник фонду зобов'язаний зазначити вид обраної ним пенсійної виплати. Заява подається адміністратору пенсійного фонду не пізніше ніж за два місяці до настання пенсійного віку, визначеного учасником фонду.

відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа, яка відповідно до закону є учасником накопичувальної системи пенсійного страхування, має право на отримання довічної пенсії або одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або на індивідуальному пенсійному рахунку у відповідному недержавному пенсійному фонді - суб'єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення, за умови досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а в разі відстрочення часу призначення пенсії за віком відповідно до цього Закону у період після досягнення такого віку - з дня закінчення строку відстрочення дати призначення пенсії за віком у солідарній системі.

Згідно положень ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З врахуванням вище наведеного, надані позивачем докази не підтверджують тієї обставини, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсійного банківського вкладу по договору № 624/005 банківського вкладу від 07.07.2009 були неправомірними, оскільки як Договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачений чіткий порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, а позивачем в свою чергу не доведено тієї обставини, що останній виконав вказані умови і при цьому Банк, в порушення умов Договору не здійснив відповідних виплат.

Враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що позивачем самостійно обрано спосіб захисту, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено порушення прав останнього відповідачем, а тому підстави для задоволення позовних вимог, - відсутні.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 74, 82, 88, 179, 208, 209, 210, 294 ЦПК України, ст. 15,16 ЦК України, Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про визнання неправомірної відмови №11-1705/07-2016 від 23.08.2016 року у сплаті пенсійного банківського вкладу за договором №624/005 від 07.07.2009 року, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: