Справа № 307/1524/17
Провадження № 2/307/1030/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 де третя особа Тячівська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 де третя особа Тячівська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, посилаючись на те, що його дідусеві ОСОБА_4 за життя належав житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та який побудовано та введено в експлуатацію у 1978 році. Згідно довідки виконкому Дубівської селищної ради за будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,15 га.

15 січня 2016 року дідусь ОСОБА_4 склав та підписав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно заповів мені, ОСОБА_1. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Дубівської селищної ради Михалчич Д.1. та зареєстрований за № 5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дідусь ОСОБА_4 помер.

Після смерті дідуся відкрилася спадщина на спадкове майно - житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, та на підставі заповіту я є його єдиним спадкоємцем, а також право на обов'язкову частку у спадковому майні має його дружина ОСОБА_2, яка на час його смерті була непрацездатна та яка відмовилася від одержання обов'язкової частки у спадщині на його користь.

До спадкового майна належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 164 430 гривень. Тому просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує та просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, а надіслала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутністю. Позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо задоволення вимог позову.

Представник відповідача Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за відсутністю представника. Проти задоволення позову не заперечують.

У зв'язку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є власником дворогосподарства АДРЕСА_1..

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 09.11.2016 р..

При житті ОСОБА_4 зробив заповіт, яким заповів ОСОБА_1 все своє майно, яке належало йому на момент смерті, який було посвідчено секретарем виконкому Дубівської селищної ради за реєстром № 5 від 15.01.2016 року.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_2 дружина покійного ОСОБА_4, яка на час його смерті була непрацездатна, відмовилася від одержання обов'язкової частки у спадщині на користь ОСОБА_1, що стверджується заявою про відмову від прийняття спадщини, посвідчено секретарем виконкому Дубівської селищної ради за реєстром № 154 від 29.05.2017 року.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року")

Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1978 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазначено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета.

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що ОСОБА_4 на час своєї смерті був власником вище вказаного будинку.

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо доказів, які підтверджують його право на спадкове майно, а отже слід визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст.. ст. 1216 ст. 1223 Цивільного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик