АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №753/1535/16-ц Головуючий в І інстанції: Шклянка М.П.
апеляційне провадження № 22-ц/796/6560/2017 Доповідач: Заришняк Г. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет заставного майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет заставного майна.

В обґрунтування позову Товариство вказувало, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно - заставний договір №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 року, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок продавця на строк з 20.09.2007р. по 20.09.2012р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 26 813,93 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 року виступав автомобіль TOYOTA Land Cruiser 100 1999 року випуску, VІN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва реєстрації транспортного засобу НОМЕР_4. Відповідно до отриманого листа з Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 30.06.2010 р. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулася гр. ОСОБА_2 Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором складала 19 437.57 доларів США. Кредит в добровільному порядку спадкоємець не погашає, в зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішеня суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 був укладений кредитно - заставний договір №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 року, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок продавця на строк з 20.09.2007р. по 20.09.2012р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 26 813,93 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитно - заставним договором виступав автомобіль TOYOTA Land Cruiser 100, 1999 року випуску, VІN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом реєстрації транспортного засобу НОМЕР_5 від 12.03.2008р.

ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 від 29.12.2009р.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за вказаним кредитно - заставним договором складала 19437.57 доларів США.

Листом від 30.06.2010 р. Сьома Київська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» отримана, із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_2. Видачі свідоцтва про право на спадщину не було.

Заперечуючи проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачка ОСОБА_2 вказувала на те, що право на звернення з позовом до суду Банком могло бути реалізовано лише у межах позовної давності. Відповідачка ОСОБА_2 через свого представника просила суд відмовити у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку з пропущенням позивачем строків позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців ОСОБА_3, оскільки Банком не пред'явлено до останніх вимог у строки, встановлені ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України. При цьому суд першої інстанції послався на Постанову Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс/15, в якій висловлена правова позиція про те, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду, оскільки прийшовши до висновку про те, що позивачем пропущено строки пред'явлення вимоги до спадкоємця, передбачені ст. 1281 ЦК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідачки з позовом не щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед кредитором, а з позовом про звернення стягнення на предмет застави, і в даному випадку правовідносини сторін регулюються ст. 593 ЦК України та Законом України «Про заставу».

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 593 ЦК України та статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання, у разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Отже, положення зазначених норм не містять такої підстави припинення застави, як смерть заставодавця.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-31 цс/16 щодо вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, що увійшло у спадщину, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотеко держателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи зазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет застави.

Строк, в межах якого заставодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Оскільки іпотека є окремим видом застави, то зазначена правова позиція, на думку колегії суддів, поширюється і на правовідносини, які виникли із договору застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 253, ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, Сьома Київська державна нотаріальна контора листом від 30.06.2010 року повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2.

Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, перебіг позовної давності для заставодержателя для пред'явлення позову про звернення стягнення за заставне майно, розпочався з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто в червні-липні 2010р. позивач отримав вказаного листа Сьомої Київської державної нотаріальної контори, дізнавшись про порушення свого права.

З даним позовом про звернення стягнення на предмет заставного майна ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до спадкоємця померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 22 січня 2016 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В пункті 14.11. кредитно-заставного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років (а.с. 5-12).

Даний договір у встановлено порядку недійсним не визнавався.

В силу ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як видно зі справи, у серпні 2011 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12.12.2012 р. провадження у справі закрито (а.с.104).

Окрім того, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22 липня 2014 р. було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09.04.2014 р. та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено та задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 Визнано припиненою поруку за договором поруки № №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 р., укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4.(а.с.37-39).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що строк позовної давності перервався внаслідок пред»явленням позову Банку до ОСОБА_3 про звернення стягнення і закриттям провадження у справі 12.12.2012 р., та пред»явленням у суді вимог про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, в задоволенні яких рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22 липня 2014 р. відмовлено, і перебіг позовної давності розпочався заново.

З урахуванням встановленого п'ятирічного строку позовної давності, даний позов подано ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду 22 січня 2016 року, тобто в межах позовної давності.

У відповідності з вимогами ст.589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Статтею 26 цього Закону передбачено, зокрема, і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем.

Згідно з п.13.6. кредитно-заставного договору сторони погодилися, що вартість предмета застави визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд.

Як видно з матеріалів справи, заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за вказаним кредитно - заставним договором станом на дату смерті складала 19 437.57 доларів США.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 19437,57 доларів США належить вилучити у відповідачки та передати в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк»: предмет застави - автомобіль TOYOTA Land Cruiser 100, 1999 року випуску, VІN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності; комплект ключів; свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 437,57 доларів США необхідно звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу даного майна, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також з наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 року в сумі 19437,57 доларів США вилучити у відповідачки ОСОБА_2 та передати в заставу Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль TOYOTA Land Cruiser 100, 1999 року випуску, VІN НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності; комплект ключів; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля TOYOTA Land Cruiser 100, 1999 року випуску, VІN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 року в сумі 19437,57 доларів США звернути стягнення на предмет застави: автомобіль TOYOTA Land Cruiser 100, 1999 року випуску, VІN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу даного майна, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засову або його дублікату для його подальшої реалізації, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: