Провадження № 2/537/499/2017
Справа № 537/948/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2017 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Маханькова О.В., за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

представник третьої особи ТОВ «Місто для людей» - ОСОБА_5,

представник третьої особа орган опіки та піклування - ОСОБА_6,

представника третьої особи реєстраційної служби - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом Управління Служби безпеки України в Полтавській області до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Відділу ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа ТОВ «Місто для людей Кременчук», орган опіки і піклування Крюківської районної ради про визнання такими, що позбавленні права користування службовим житловим приміщенням, виселенням з службового житлового приміщення та зняття з реєстрації за місцем проживання ,

В С Т А Н О В И В ;

Управління Служби безпеки України у Полтавській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Відділу ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа ТОВ «Місто для людей Кременчук» про визнання такими, що позбавленні права користування службовим житловим приміщенням, виселенням з службового житлового приміщення та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 22 грудня 2005року будинок №10 по вул..50років СРСР в м.Кременчуці переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11.09.2006року №945 за відділом в м.Кременчуці УСБУ в Полтавській області закріплено квартиру №42 по вул.. 50років СРСР в м.Кременчуці як службову.

Наказом начальника Управління СБ України в Полтавській області №123 від 16.08.2006року на підставі рішення житлово- побутової комісії відділу УСБУ в Полтавській області в м.Кременчуці від 04 серпня 2006року, затвердженого протоколом №2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, як службову, надано ОСОБА_3, на той час співробітнику Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, складом сім*ї дві особи: дружина ОСОБА_8, 01.04.1986року народження.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №998 від 22 вересня 2006року двокімнатна квартира АДРЕСА_1, як службова виділена для заселення ОСОБА_3, на той час співробітнику Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, складом сім*ї три особи: дружина ОСОБА_8, 01.04.1986року народження, донька ОСОБА_9, 17.08.2006року народження.

На підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №998 від 22 вересня 2006року, 22 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримав у Кременчуцькій міський раді ордер №162 на право займання зазначеної вище службової квартири Управління зі складом сім*ї три особи ОСОБА_8, 01.04.1986року народження, донька ОСОБА_9, 17.08.2006року народження.

Відповідно до листа з відділу РАЦС Крюківського РУЮ КМУЮ Полтавської області від 20.11.2015року №888/04-03-04-33, 24 грудня 2007року згідно свідоцтва серія 1-КЕ №034113 та рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 15.11.2007року справа №2-1869 шлюб між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.

19 липня 2008року згідно свідоцтва серія 1-КЕ №044561 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11.

Відповідно до витягу з протоколу житлово-побутової комісії УСБ України в Полтавській області від 24.12.2008року №5 ОСОБА_3 зі складом сім*ї 2 особи знятий з квартирного обліку при відділі в м.Кременнчуці в зв*язку із переміщенням по військовій службі, пов*язаниим з переїздом в іншу місцевість.

Згідно довідки з відділу кадрового забезпечення Управління від 06.11.2015року №534 ОСОБА_3 з 22.07.2010року виведений до розпорядження Департаменту контррозвідки СБ України.

Відповідно до довідки від 07.12.2015року №66/12-10486 наказом СБ України від 02 лютого 2012року №117-ос ОСОБА_3, звільненоз військової служби за п.»а» п.61 та пп «б» п.62 у запас СБ України без права на пенсію. Наказом Департаменту контррозвідки СБ України від 16 березня 2012року №32-ос виключений зі списків особового складу ДКР СБУ.

Згідно довідки ТОВ «Добробит» від 22.12.2015року №01-03/2974 та довідки з домової книги про склад сім*ї від 18.12.2015року ОСОБА_3 знявся з реєстраційного обліку за адресою 50 років СРСР буд.№10 кв.№42 в м.Кременчуці, що не зробили члени його сім*ї.

Згідно довідки від 18.12.2015року 01 липня 2014 за вказаною адресою зареєстровано колишня дружина ОСОБА_3 було зареєстровано сина останоої ОСОБА_10, 19.06.2014року народження.

Відповідно до п.34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР , затв. Кабінетом Міністрів УРСР від 04 лютого 1998 року № 37 робітники і службовці , що припинили трудові відносини з підприємством , установою , організацією , а також громадяни , які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням , підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами , які з ними проживають ,без надання іншого жилого приміщення . Виселення проводиться в судовому порядку .

Згідно п.21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями , ОСОБА_9 Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сімї , якщо інше не передбачено законодавством . А відтак відповідачі втратили право користування службовою квартирою , оскільки не являються співробітниками Управління Служби безпеки України .

Прохали суд визнати такими, що позбавлені права користування службовим приміщенням та висилити із двокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка є службовою Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, без надання іншого житлового приміщення:

-ОСОБА_8,01.04.1986року народження, зареєстровану за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 кв.№42;

- ОСОБА_9, 17.08.2006року народження, зареєстровану за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 кв.№42;

- ОСОБА_10, 19.06.2014року народження, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 кв.№42;

Зобов*язати ТОВ «Місто для людей Кременчука» зняти вказаних осіб з реєстрації місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.№42, стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її адвокат в судовому засіданні заявлені позовні вимоги Управління Служби безпеки України у Полтавській області не визнали , пославшись на подані заперечення на позовну заяві . Просять суд в позові відмовити .

Третя особа орган опіки і піклування Крюківської районної ради в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, прохали суд відмовити в задоволенні позову.

Представник ТОВ «Місто для людей» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову частково.

Представник третьої особи Відділу ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судовому засіданні полагається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін , перевіривши матеріали справи , суд вважає , що позовні вимоги Управління Служби безпеки України в Полтавській області до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із частиною другою статті 121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до статті 122 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно із статтею 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 125 ЖК Української РСР не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, пенсіонерів по старості.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 зазначено, що оскільки в силу статті 125 ЖК деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з'ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Аналізуючи норми статей 124, 125 ЖК Української РСР слід дійти висновку, що зазначені норми права підлягають застосуванню до житлових правовідносин, одним із субєктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

В судовому засіданні встановлено , що відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 22 грудня 2005року будинок №10 по вул.50років СРСР в м.Кременчуці переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11.09.2006року №945 за відділом в м.Кременчуці УСБУ в Полтавській області закріплено квартиру №42 по вул.. 50років СРСР в м.Кременчуці як службову.

Наказом начальника Управління СБ України в Полтавській області №123 від 16.08.2006року на підставі рішення житлово- побутової комісії відділу УСБУ в Полтавській області в м.Кременчуці від 04 серпня 2006року, затвердженого протоколом №2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, як службову, надано ОСОБА_3, на той час співробітнику Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, складом сім*ї дві особи: дружина ОСОБА_8, 01.04.1986року народження.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №998 від 22 вересня 2006року двокімнатна квартира АДРЕСА_2, як службова виділена для заселення ОСОБА_3, на той час співробітнику Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, складом сім*ї три особи: дружина ОСОБА_8, 01.04.1986року народження, донька ОСОБА_9, 17.08.2006року народження.

На підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №998 від 22 вересня 2006року, 22 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримав у Кременчуцькій міський раді ордер №162 на право займання зазначеної вище службової квартири Управління зі складом сім*ї три особи ОСОБА_8, 01.04.1986року народження, донька ОСОБА_9, 17.08.2006року народження.

Відповідно до листа з відділу РАЦС Крюківського РУЮ КМУЮ Полтавської області від 20.11.2015року №888/04-03-04-33, 24 грудня 2007року згідно свідоцтва серія 1-КЕ №034113 та рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 15.11.2007року справа №2-1869 шлюб між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.

19 липня 2008року згідно свідоцтва серія 1-КЕ №044561 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11.

Відповідно до витягу з протоколу житлово-побутової комісії УСБ України в Полтавській області від 24.12.2008року №5 ОСОБА_3 зі складом сім*ї 2 особи знятий з квартирного обліку при відділі в м.Кременнчуці в зв*язку із переміщенням по військовій службі, пов*язаниим з переїздом в іншу місцевість.

Згідно довідки з відділу кадрового забезпечення Управління від 06.11.2015року №534 ОСОБА_3 з 22.07.2010року виведений до розпорядження Департаменту контррозвідки СБ України.

Відповідно до довідки від 07.12.2015року №66/12-10486 наказом СБ України від 02 лютого 2012року №117-ос ОСОБА_3, звільненоз військової служби за п.»а» п.61 та пп «б» п.62 у запас СБ України без права на пенсію. Наказом Департаменту контррозвідки СБ України від 16 березня 2012року №32-ос виключений зі списків особового складу ДКР СБУ.

Згідно довідки ТОВ «Добробит» від 22.12.2015року №01-03/2974 та довідки з домової книги про склад сім*ї від 18.12.2015року ОСОБА_3 знявся з реєстраційного обліку за адресою 50 років СРСР буд.№10 кв.№42 в м.Кременчуці, що не зробили члени його сім*ї.

Згідно довідки від 18.12.2015року 01 липня 2014 за вказаною адресою зареєстровано колишня дружина ОСОБА_3 було зареєстровано сина останоої ОСОБА_10, 19.06.2014року народження.

гідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом .

Згідно із п. 14 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сімї , які проживають разом з ним ( у тому числі на дружину ( чоловіка ) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті .

Аналогічна норма міститься у п. 14 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР , затв. ОСОБА_9 Міністрів УРСР від 04.02. 1988 року № 937 та в п. 5.1. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень , затвердженої наказом СБУ від 06.11. 2007 року № 792 .

Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що оскільки в ОСОБА_3 не було житла для проживання у місці проходження ним військової служби то було прийнято рішення про надання йому та членам його сімї квартири в м. Кременчуці вул..50 років СРСР буд.№10 кв.№42.

Згідно п.21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями , затв. Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сімї , якщо інше не передбачено законодавством . Відповідно до п.5.18 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень , виселення зі службових житлових приміщень здійснюється у порядку та на підставах , визначених згідно законодавства України .

Згідно ст. 108 ЖК України , виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав , установлених законом .

До користування службовими жилими приміщеннями згідно ст. 123 ч.2 ЖК України застосовуються правила про договір найму жилого приміщення , крім правил , передбачених статтями 73-76,79-83,85,90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу .

Пунктом 5.19 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень , затвердженої наказом Служби безпеки України 06.11.2007 року , підлягають виселенню зі службового жилого приміщення колишні члени сімї співробітника , які проживають з ним після розірвання шлюбу , у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу. У випадку , якщо вказані особи в добровільному порядку не звільняють службове житлове, приміщення , їх виселення проводиться у судовому порядку .

Суд вважає , що даний нормативний акт є підзаконним і слугує конкретизації норм , викладених в Законах .

Згідно ст. 124 ЖК України робітники і службовці ,що припинили трудові відносини з підприємством , установою , організацією , а також громадяни , які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням , підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами , які з ними проживають , без надання іншого жилого приміщення .

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках , зазначених у статті 124 цього Кодексу , не може бути виселено осіб , які пропрацювали на підприємстві , в установі , організації , що надали їм службове жиле приміщення , не менш як десять років .

Відповідно до п.20 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04. 1985 року « Про деякі питання , які виникли в практиці застосування судами Житлового законодавства » із змінами , передбачено , що оскільки в силу ст. 125 ЖК деякі категорії громадян , які проживають у службових жилих приміщеннях , не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення , при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно зясувати , чи користуються відповідачі зазначеною пільгою .

Відповідно до ст. 125 ЖК України забороняється виселяти громадян які пропрацювали на підприємстві , в установі , організації , що надали їм службове жиле приміщення , не менш як десять років та членів їх сімей без надання іншого житла , а в позовній заяві не ставиться питання про надання відповідачу ОСОБА_3, яка виселяється з жилого приміщення іншого житла , тому положення пункту 5.19 Інструкції суперечить положенню ст. 125 ЖК України і в даному випадку повинна застосовуватись норма вищої юридичної сили .

Згідно ст. 64 ЖК України члени сімї наймача , які проживають разом з ним , користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки , що випливають з договору найму жилого приміщення .

До членів сімї наймача належать дружина наймача , їх діти і батьки . Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб , якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство .

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача , але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні , вони мають такі ж права і обовязки , як члени його сімї .

Згідно п.27 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР , наймач службового жилого приміщення вправі проживати в н ньому разом з членами своєї сім*ї .

Відповідно до ст.65 Житлового Кодексу України , наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину , дітей , батьків, а також інших осіб . На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди інших членів сімї не потрібно . Особи , що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача , набувають рівного в іншими членами сімї права користування жилим приміщенням .

В судовому засіданні встановлено, що відповідачи постійно проживають у спірному житловому приміщенні більше десяти років, не мають іншого житла, на квартирному обліку не перебувають.

Також судом враховано, що 20 березня 2007року Крюківським районним судом м.Кременчука прийнято рішення, яким визнано за ОСОБА_3с. та малолітньою ОСОБА_9 право проживання в службовій квартирі АДРЕСА_3. Також зазначеним рішенням УСБУ в Полтавській області в позові до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради ОСОБА_8 про визнання ордеру недійсним та визнання ОСОБА_8 такою, що не має права користування службовим приміщенням, зобов*язання до звільнення службового приміщення відмовлено. Рішення набрало законної сили.

А відтак суд вважає , що відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не можуть бути визнані як такі , що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4. І таких даних в суді не здобуто .

Крім того, відповідно до ст.18 Закону України « Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем .

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення право, чинів щодо нерухомого майна , неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь яких право чинів щодо жилих приміщень .

Згідно п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено , що кожна людина має право до свого приватного і сімейного життя, до свого житла

Цим правом закріплена недоторканість житла і в ст. 30 Конституції України .

Відповідно до цього , ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні , користуванні чи розпорядженні своїм житлом , а будь які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку .

Норми ч.3 ст. 47 Конституції України , та ч.4 ст.8 ст.109 ЖК України передбачають можливість примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду .

Згідно ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання та вільний вибір місця проживання або його зміну .

В даному конкретному випадку , суд вважає , що право відповідачів , в тому числі неповнолітніх дітей , які мають право на житло , однак не забезпечені іншим житлом на проживання у спірній квартирі являється пріоритетним .

При таких обставинах, суд вважає, передчасним звернення до суду про визнання осіб такими , що втратили право на користування спірним жилим приміщенням та виселення з нього ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З врахуванням вищенаведеного , суд вважає , що в позові слід відмовити .

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 41,47 Конституції України , ст.ст. 9 ,64,65 ,123 125 ЖК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Управління Служби безпеки України в Полтавській області до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Відділу ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа ТОВ «Місто для людей Кременчук», орган опіки і піклування Крюківської районної ради м.Кременчука про визнання такими, що позбавленні права користування службовим житловим приміщенням, виселенням з службового житлового приміщення та зняття з реєстрації за місцем проживання - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення , може оскаржити рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18. 07.2017року