У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 22 червня 2011 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, за яким остання отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок невиконання належним чином позичальником умов договору, станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 18 705 грн 82 коп., з якої: 7 463 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом, 8 311 грн 34 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 563 грн 67 коп. - заборгованість за комісією та пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 866 грн 94 коп. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з ОСОБА_6 вказану заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2011 року у розмірі 15 775 грн 21 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії, штрафу та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню та заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 1 563 грн 67 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 866 грн 94 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи позов у частині стягнення суми заборгованості за кредитом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що відповідач мала договірні зобов'язання перед банком, кошти частково погасила після їх незаконного зняття, проте у порушення п. 2.1.1.9.5 Умов і правил надання банківських послуг повідомила дані платіжної картки третім особам, відповідно має право пред'явити як потерпіла у кримінальній справі цивільні вимоги (регрес) до винної особи.

Відмовляючи у стягненні пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції керувався тим, що враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України є зменшення розміру пені, заборгованості за комісією та штрафів до 0 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів, ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, керувався тим, що судом не наведено жодної обставини, яка б мала істотне значення, розмір неустойки не перевищує значно розміру збитків, відтак ч. 3 ст. 551 ЦК України не підлягала судом застосуванню.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 22 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення згідно з умовами договору.

Підписавши заяву, ОСОБА_6 погодилася із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг (а. с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2014 року, який набрав законної сили, невідома особа здійснила дзвінок на номер 3700, належний ПАТ КБ «ПриватБанк», для обслуговування клієнтів банку, де за допомогою швидкісного набору, зайшовши у меню переводу платежів ПАТ КБ «ПриватБанк», отримала інформацію по платіжній картці ОСОБА_6, номер якої використала і зняла кредитні кошти (а. с. 82−85).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконаням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суди, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, зазначене не врахували, дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 повідомила дані платіжної картки третім особам, внаслідок чого були зняті кредитні кошти з її вини, не звернули увагу на те, що відповідач невідкладно повідомила банк про платіжні операції, що нею не виконувалися (а. с. 54); не перевірили фактичну заборгованість позичальника чи її відсутність, включаючи останні сплати коштів відповідачем в рахунок погашення боргу.

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік