РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/17967/16-ц

пр. № 2/759/2090/17

06 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва під головуванням судді Сенька М.Ф., при секретарі Фещук Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про виселення, третя особа - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 (1/2 частка на підставі договору дарування від 22.08.2016р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П. за реєстровим №1806, та 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2012р., що видане державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Грінчук А.М. за реєстровим №2-130) та ОСОБА_3 (1/4 частка в порядку спадкування за законом).

Згідно з довідкою балансоутримувача вказаного будинку (ф.3), особовий рахунок на будинок відкритий на імя співвласника ОСОБА_1, в будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_6 - мати володільця, та його брат - ОСОБА_2

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в грудні 2016р. заявили позов про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла, за обставин систематичного порушення останнім правил співжиття, на підставі ст. 391 ЦК України, та ст. 116 ЖК Української РСР.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні від свого імені та імені і в інтересах довіреної особи ОСОБА_6, на вимогах позову наполягав, і пояснив, що його брат ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, через його агресивну поведінку помешкання покинула мати ОСОБА_6, після чого брат фактично перетворив будинок в притон алкоголіків та наркоманів, а саме помешкання привів в непридатний для проживання стан.

ОСОБА_2 в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

ОСОБА_3 в суд також не прибула.

Заперечень до позову не надходило.

Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. ОСОБА_1 проти такого порядку розгляду справи не заперечував.

Статтею 41 Конституції України задекларовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», під заходами впливу у розумінні ст. 116 ЖК Української РСР маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів.

Таким чином, для застосування норм ч.1 ст. 116 ЖК Української РСР необхідна одночасна наявність двох умов: 1) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил співжиття; 2) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

За висновком будівельно-технічного експертнолго дослідження №ЕD-1702-1-635.16, що складений 14.12.2016р. експертом ТОВ "Судова незалежна експертиза України" Кріві К.В., подальша експлуатація АДРЕСА_1 неможлива, через те що житло відключене від інженерних мереж постачання тепла, води, електроенергії, будинок потребує ремонту , який найдоцільніший на даний час.

ОСОБА_6 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про протиправну поведінку відповідача в тому числі і з приводу побиття, що мало місце 13.03.2014 року. З огляду на заяви, також вбачається, що після побиття ОСОБА_6 була вимушена покинути житло, і проживає з старшим сином ОСОБА_1, повернутись до будинку не може через погрози і поведінку відповідача, за час її відсутності з будинку зникли належні їй речі: телевізор, пральна машина, оверлок, електронагрівач, посуда, інструменти, та інше.

ОСОБА_1 також неодноразово звертався до правоохороннихх органів із заявами про те, що відповідач знищує будинок, постійно пиячить, водить до дому невідомих осіб, не допускає до будинку власників.

За таких обставин, суд знаходить доведеним, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, перешкоджає позивачам користуватись власністю (житлом), фактично привів житло в непридатний для проживання стан, ніде не працює, пиячить, на вимоги змінити поведінку не реагує, а відтак сумісне проживання позивачів з відповідачем є неможливим.

Тому, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі вказаних вище норм закону.

За такого рішення витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку АДРЕСА_1, без надання іншого жилого пріміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3., по 275,60 грн. судового збору, кожному.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Сенько М.Ф.