АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - Синельнікова МикитиОлексійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення пені, трьох відсотків річних, та втрат від інфляції,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення пені, трьох відсотків річних, та втрат від інфляції, в якому просила стягнути з відповідача 9 012,91 грн. пені, 69 993,86 грн. інфляційних втрат та 7 407,87 грн. трьох відсотків річних.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 листопада 2012 року на автошляху між с. Софіївська Борщагівка та с. Петропавлівська Борщагівка загорівся належний їй на праві власності автомобіль НОМЕР_1. В результаті пожежі транспортний засіб був знищений.

На підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ВВ/21 № А 0308250 від 24 вересня 2012 року автомобіль був застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова Група» ТАС».

03 січня 2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову, яку оскаржила до суду і рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, стягнуто з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 205 221 гривню 77 копійок. Рішення суду виконано 25 грудня 2014 року шляхом перерахування відповідачем на рахунок відділу державної виконавчої служби коштів, які 18 лютого 2015 року перераховані на її користь.

Вважала, що за період з 05 листопада 2013 року по фактично 17 лютого 2015 року включно (дня, що передував фактичній виплаті страхового відшкодування), має право на отримання пені, передбаченої п. 15.7 договору добровільного страхування транспортного засобу у розмірі 9 012 гривень 91 копійка, а також інфляційних втрат у розмірі 69 993 гривні 86 копійок та 3 % річних у розмірі 7 407 гривень 87 копійок на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Справа № 759/8028/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7504/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 7 958 грн 21 коп. - пені, 6 540 грн. 99 коп. - трьох відсотків річних та 49 369 грн. 47 коп. на компенсацію втрат від інфляції, а всього 63 868 грн. 67 коп.

У задоволені решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «СГ «ТАС» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що з позовом про стягнення з пені позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Вимоги, про стягнення 3% річних та індексації, на думку апелянта, не обґрунтовані, оскільки страховий платіж має разовий характер.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 пеню у сумі 4 180,45 грн. та судовий збір у розмірі 243,6 грн.

У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, скасовано та передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які приймають участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили, атому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що внаслідок пожежі, яка сталася 12 листопада 2012 року, був знищений належний на праві власності позивачу транспортний засіб марки «ВМW Х5» державний номерний знак НОМЕР_2, який на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ВВ/21 № А 0308250 від 24 вересня 2012 року (далі - Договір) застрахований в ПрАТ «СГ «ТАС».

За умовами Договору виплата страхового відшкодування здійснюється вигодонабувачу з проведенням у такі строки: протягом п'яти робочих днів з дати складання страхового акта при настанні події, за якою відсутня необхідність надання документів компетентних органів згідно умов договору; протягом п'ятнадцяти робочих днів з дати складання страхового акта у разі настання страхового випадку «Знищення ЗТЗ». Датою виплати страхового відшкодування є дата списання грошових коштів з рахунку страховика або дата підписання між страховиком та страхувальником договору про залік взаємних грошових зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову.

Звернувшись з позовом до суду за захистом свого права.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, було стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 205 221 гривню 77 копійок. В частині вирішення питання щодо стягнення 3 % річних та інфляційний втрат питання направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішення суду виконано 25 грудня 2014 року шляхом перерахування відповідачем на рахунок відділу державної виконавчої служби коштів, які 18 лютого 2015 року перераховані на користь позивача.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договором страхування, умови якого щодо своєчасної виплати страхового відшкодування відповідачем виконані не були.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування здійснене відповідачем з порушенням строку встановленого договором страхування, а тому позивач вправі вимагати від відповідача виплати пені відповідно до п.15.7 договору, а також нарахувань на суму простроченого грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді 3% річних і інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині, яка переглядається, а саме про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції, у вказаній частині, з посиланням на ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки позивачем не заявлялися вказані вимоги, натомість позивач просив стягнути суми, передбачені положенням ч.2 ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Апелянт помилково ототожнює вказані норми права.

Так, згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних застосовується до неналежного виконання саме грошових зобов'язань для захисту кредитора від знецінення грошових коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно послався на те, що наявність судового рішення про стягнення страхового відшкодування, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором страхування та обов'язку сплатити суми, передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання за договором залишались не виконаними відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Крім того, скасовуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у вказаній частині, суд касаційної інстанції зазначив, що рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року фактично виконано відповідачем 25 грудня 2014 року, у зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд касаційної інстанції прямо вказав на законність позовних вимог в частині стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, в частині яка переглядається, апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваної суми інфляційних втрат.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вірний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат був проведений самим позивачем ОСОБА_2 та був викладений в касаційній скарзі, відповідно до якого інфляційні втрати становлять 49 283 грн. 35 коп. (а.с.114).

Вказаний розрахунок був перевірений та колегія суддів вважає його вірним та обґрунтованим.

Представник відповідача також наголосив про дану обставину і повністю з цим розрахунком погодився.

Враховуючи викладене, колегія суддів рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Проте рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягуваної суми інфляційних втрат, яку необхідно зменшити до 49 283,35 грн.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат змінити.

Зменшити суму інфляційних втрат, що підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) з 49 369 грн. 47 коп. до 49 283 грн. 35 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді