Номер провадження: 22-ц/785/1867/17
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідачів ТОВ «ОТП Факторинг» та ПАТ «ОТП Банк» - Зауліної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, про визнання недійсним договору іпотеки квартири, скасування заборони відчуження квартири, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про заборону відчуження квартири та запису про іпотеку квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки квартири, скасування заборони відчуження квартири, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про заборону відчуження квартири та запису про іпотеку квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивачка послалась на те, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 21 серпня 2002 року вона разом зі своїм сином ОСОБА_6 в рівних частках придбала квартиру АДРЕСА_1.

Сумісними зусиллями з сином та з метою збільшення площі квартири у серпні 2002 року ними була здійснена реконструкція житла.

Через п'ять років, постановою Київського районного суду м.Одеси від 13.11.2007 року право власності на житлове приміщення (реконструйоване) загальною площею 86,8 кв.м. було визнано тільки за відповідачем ОСОБА_6, зареєстровано за ним у встановленому законом порядку.

07 квітня 2008 року ОСОБА_6 уклав із ПАТ «ОТП Банк» договір іпотеки №PML -500/048/2008, передавши вищевказану квартиру в іпотеку банку.

Позивач стверджувала, що спірним договором іпотеки порушуються її права, як співвласника квартири АДРЕСА_1, оскільки постанова Київського районного суду м.Одеси від 13.11.2007 року була скасована 04 квітня 2012 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інетерсах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до апеляційного суду позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_6 та третя особа приватний нотаріус ОМНО Носенко О.В. не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином.

Так, про час та місце розгляду справи апелянт ОСОБА_4 була сповіщена через свого представника ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 83), від третьої особи Носенко О.В. налійшло повідомлення про отримання ним судової повістки (т. 3 а.с. 89).

Апеляційним судом неодноразово здійснювались спроби сповістити відповідача ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи за адресою, яка міститься у матеріаліах справи, та яка відповідає даним наданим з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (т. 3 а.с. 53), однак усі повістки повернулися до суду апеляційної інстанції з відмітками про невручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, а також пояснення на неї та заперечення, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягаює задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що 21 серпня 2002 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири придбали у рівних частках квартиру загальною площею 40,3 кв. м, житловою площею 31,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. У серпні 2002 року їх спільними зусиллями проведено реконструкцію квартири з метою збільшення її площі.

13 листопада 2007 року Київським районним судом м. Одеси було прийнято постанову про визнання за ОСОБА_6 права власності на житлове приміщення загальною площею 86,8 кв. м..

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року вказану постанову скасовано, провадження по справі за позовом ОСОБА_6 до Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйовану частину квартири, зобов'язання КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати право власності та видати відповідні документи закрито.

07 квітня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки № РМГ-500/048/2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 2006, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Приватним нотаріусом відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. На підтвердження права власності на квартиру ОСОБА_6 надав нотаріусу постанову Київського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2007 року, якою за ним визнано право власності на житлове приміщення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно положень ст. 583 ЦК України, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник передав майно зправом його передачі у іпотеку.

Отже, з аналізу наведених правових норм випливає, що на момент укладення іпотечного договору іпотекодавець повинен бути власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

При укладенні спірного договору іпотеки ОСОБА_6 були надані документи, які підтвердили його право власності на предмет іпотеки, він був єдиним власником квартири АДРЕСА_4, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому відсутні правові підстави вважати договір іпотеки №РМГ-500/048/2008 від 07 квітня 2008 року недійсним.

Підстава набуття права власності на квартиру ОСОБА_6 була скасована ухвалою апеляційного суду 04 квітня 2012 року, тобто через 4 роки після укладення спірного договору, тому зазначені обставини не впливають на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням договору іпотеки від 07 квітня 2008 року.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік