Справа № 185/1558/17
Провадження № 2/185/1852/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., Бичкова Д.О., представника ОСОБА_1 адвоката Сліпець Б.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя та визнання в порядку поділу майна подружжя за ним право власності на ? частку трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 69,00кв.м., житловою площею 39,00кв.м.,

В обґрунтування позову зазначив, що з 01 жовтня 2005 року по 14 липня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1. За час перебування у шлюбі ними, як подружжям 04 квітня 2013 року було придбано у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 14 липня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Тому він звернувся до суду про поділ спільного сумісного майна.

03 травня 2017 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову вона зазначила, що з ОСОБА_3 вона перебувала у шлюбі з 01 жовтня 2005 року по 14 липня 2014 року. Шлюб було розірвано і на її утриманні залишилася неповнолітня донька. У 2014 році ОСОБА_3 виїхав з м. Донецьк, фінансово він їх з донькою не підтримував, тому вона звернулася до суду про стягнення з нього аліментів, але до теперішнього часу аліменти він не сплачує та не намагається хоч якось допомогти своїй дитині. Крім того, гроші на придбання квартири вони займали у її родички, і досі не повернули, тому вона просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позову про визнання права власності на ? частку кватири. Відступити від засад рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 ідеальної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_3 підтримав позов, просив задовольнити його у повному обсязі та заперечував проти задоволення зустрічного позову відповідача за первісним позовом ОСОБА_1.

Представник відповідача ОСОБА_1 за первісним позовом - Сліпець Богдан Олександрович у судовому засіданні позов ОСОБА_4 не визнав та просив відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_3 підлягають задоволенню повністю, а вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 01 жовтня 2005 року по 14 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 14 липня 2014 року шлюбу між сторонами було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Донецька (арк.с.10).

За час спільного життя у шлюбі ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2013 року (арк.с.8,9), який було посвідчено Анікіною І.О., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1096.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п.30 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Відповідно до позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд при поділі квартири відступити від засади рівності часток в ній з тих підстав, що з нею проживає неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і кошти на утримання дитини ОСОБА_3 не надає, аліменти не сплачує.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, то ОСОБА_3 регулярно сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, ОСОБА_1 всупереч ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, не доведено, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини.

Отже, ОСОБА_1 не доведено обставин, за наявності яких, суд міг би застосувати положення ч.2, 3 ст.70 СК України та відступити від рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя квартири АДРЕСА_1.

Тому, необхідно здійснити розподіл спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, та за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1.

Крім того стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст.88 ЦПК).

Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3142 грн. 62 коп., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1039 грн. 09 коп.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири задовольнити повністю.

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на судовий збір в сумі 3142.62 гривень.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 1039.09 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: В.О. Головін