Справа № 583/1286/17
05 липня 2017 року м. Охтирка Сумської області
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:
головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.
при секретарі ШАМІЛАДЗЕ В.В.
без участі осіб, що беруть участь у розгляді справи, без фіксації розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА»
про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди
При розясненні умов договору від 13.05.2017 року за № 2269 представник ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» запевнила, що 17-18.05.2017 року вказаний автомобіль буде доставлений в м. Суми, де позивач зможе його забрати.
17.05.2017 року в телефонному режимі представник ТОВ «УКРАЇНА» повідомив позивачу, що автомобіль по договору від 13.05.2017 року, поставлений йому не буде та запропонував купити автомобіль іншої модель за значно більшою вартістю або повернути сплачений авансовий платіж.
Посилаючись не невиконання відповідачем обовязку по передачі поверненню сплаченого авансового платежу, позивач просив:
- визнати недійсними договори фінансового лізингу від 13.05.2017 року № 2269, укладений між ним та відповідачем;
Позивач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.
Представник позивача, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило, а тому, зважаючи на клопотання сторони позивача, яке задоволено, суд ухвалив розглянути справу у його відсутність в порядку глави 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:
Встановлено, що 13.05.2017 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» укладений договір фінансового лізингу (далі-Договір), згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль ЗАЗ Forza, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі. /а.с. 12-19/
Згідно п.1.5 Договору незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмету лізингу. Умови такої зміни та проведення додаткових розрахунків, вказується у відповідній додатковій угоді до даного договору.
В п.1.2 Договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі, та додатку № 1.
Відповідно до п. 1.7 Договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умоваж викладених у п.9.6. ст.9 Договору.
В розділі «Визначення термінів» Договору зазначено, що авансовий платіж це обов`язковий платіж, що сколадає частину від вартості предмету лізингу, розмір якого визначено у данному договорі та додатку № 1 до договору та становить 23 % (двадцять три) відсотки, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмету лізінгу.
Комісія за організацію договору це першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обов`язкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов`язані з укладенням договору, в тому числі витрати, що пов`язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та додатку № 1 до Договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу.
Відповідно до п. 8.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу доллара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця.
В п. 9.6. Договору зазначено, що кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по данному Договору у такому порядку: - Комісія за організацію Договору; - Авансовий платіж; -Комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умоваж викладених у п.9.5. ст. 9 Договору.
Згідно п. 10.2 Договору розмір щомісячних періодичний платежів розраховується наступним чином: вартість предмета лізингу помножена на коефіцієнт.
Відповідно до п. 10.3 Договору на момент укладання даного Договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання данного Договору становить 199,46 доларів США, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні, на фактичну дату укладення данного Договору що відповідно становить 5295,66 грн. у гривневому еквіваленті на дату укладення цього Договору, згідно з обмінним курсом доллара США до української гривні.
У випадку зміни вартості предмета лізингу на момент його придбання лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати Додаток № 3 до даного Договору (графік сплати лізингових періодичних платежів або Додаток № 3 до данного Договору).
Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
В ч.1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
В ст.6 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
За висновком суду визначені в договорі фінансового лізингу від 13.05.2017 року за № 2269 платежі, які входять до складу лізингового платежу, відповідають вимогам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки нормами вказаної статті передбачено оплату не лише вартості предмета лізингу, а й інших витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням умов договору.
За приписами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх .
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
В ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в. п. 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За висновком суду, положеннями договору фінансового лізингу укладених між ОСОБА_1та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» 13.05.2017 року обмежені права позивача, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства.
За приписами ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Суд вважає, що визнання недійсними положень договору лізингу окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір має бути визнаний недійсним в цілому.
Згідно вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
В п. 3 Постанови Пленум Верховного Суду Українивід 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазаначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить довисновку, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоду підлягає частковому задоволенню, оскільки в ході судового розгляду справи позивачем та його представником не було надано доказів, що давали б суду змогу визначити обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1; тривалості та можливості відновлення немайнових втрат, яких зазнав позивач; стан його здоров'я, що зазнав впливу від неправомірних дій відповідача.
Доказів та заперечень на встановлені судом обставини відповідач не надав.
Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
В ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Виходячи з актів виконаних робіт, наданих представником позивача, та виходячи з матеріалів цивільної справи, представник позивача ОСОБА_2 участь в судових засіданнях 08.06.2017 року. 21.06.2017 року та 05.07.2017 року не приймав, брав участі у вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.
Враховуючи час, витрачений на складання процесуальних документів, виходячи з ступеню складності справи, необхідного і фактично наданого обсягу правової допомоги, суд дійшов висновку про визначення розміру компенсації, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, в сумі 500 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10,11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 215, 216, 600, 627, 806 ЦК України, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати недійсними договір фінансового лізингу від 13.05.2017 року № 2269, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА».
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії цього рішення
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, мають право на оскарження рішення суду після отримання ними повного тексту цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_3

Повний текст рішення суду виготовлений 10.07.2017 року