Справа № 350/1055/16-ц
Номер провадження 2/350/52/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Калиній Г.В.

за участю: секретаря судового засідання Юречко Т.Б.

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3 представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

У своїй уточненій позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким визнати за ним та відповідачкою право спільної сумісної власності на станцію технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 489,8 квадратного метра, що розташована по вул. Осмолодська, 10, у смт. Брошнів-Осада, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, здійснити реальний поділ зазначеного нерухомого майна між ним та відповідачкою, як колишнім подружжям, виділивши йому у власність 1/2 частину зазначеного нерухомого майна, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи визначена першому співвласнику.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 18 серпня 1998 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який у серпні 2016 року розірвано у судовому порядку.

Спочатку сімейні стосунки між ними ґрунтувалися на взаєморозумінні. Вони з дружиною спільно виховували доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жили у будинку батьків відповідачки у с. Брошнів. Він особистою працею та значними матеріальними затратами здійснив покращення зазначеного будинку, дбаючи про добрі умови проживання його дружини та дочки.

Він працював за кордоном, заробляв кошти та утримав сімю на належному рівні. У 2003 році він отримав право на постійне проживання в Іспанії, куди їздить на роботу і по даний час, здійснюючи перевезення пасажирів та багажу з України в Іспанію і навпаки.

З дитинства він любить техніку, ще не будучи одруженим здійснював ремонти мотоциклів та авто, має відповідну спеціальність. Тому він вирішив збудувати станцію технічного обслуговування автомобілів, оскільки це була його мрія, його улюблена справа. Він у цей бізнес вкладав всі свої сили і кошти, коли не вистачало ресурсів, отримував у Іспанії кредити, звідти привозив будівельні матеріали, мастила, запчастини.

Земельну ділянку для будівництва йому відпустив його товариш ОСОБА_6, у якого вона на той час була в оренді.

Починаючи від отримання в оренду землі і закінчуючи введенням в експлуатацію об»єкта, він все робив сам, оформляв дозвільні документи, замовляв виготовлення проектів, наймав майстрів, підбирав і вчив спеціалістів по ремонту, взяв в оренду відповідне обладнання. З початку роботи станції і по сьогоднішній час на рівні з майстрами він там працює особисто, здійснює ремонти техніки, тому що він це вміє і любить робити.

Оформляти документи на себе він не міг, бо офіційно працював у Іспанії, а тому вони з дружиною вирішили оформляти документи на дружину. Він зареєстрував її приватним підприємцем, спочатку по випічці пиріжків, щоб платити менший податок, а після вводу об»єкта в експлуатацію їй було відкрито вид діяльності - технічне обслуговування автомобілів.

З дружиною була домовленість, що для неї будується готельно-ресторанний бізнес, з цією метою на другому поверсі було спроектовано та збудовано приміщення під ресторан та під готельні номери. Для організації такого бізнесу на даний час приміщення готові, тільки організовувати і працювати.

Дружина будівництвом не цікавилася, за її дорученням всі документи виготовляв та отримував він, за неї підписував усі необхідні документи.

Після введення в експлуатацію об»єкта, дружина працювала на станції, здійснювала замовлення та видачу спеціалістам фільтрів та мастил, отримувала виручку за проведені роботи, яка використовувалася для потреб сім»ї.

На даний час він зареєстрований приватним підприємцем, сплачує відповідні податки та хоче офіційно займатися улюбленою справою на Україні.

Не заперечує, що у період будівництва спірного об»єкта дружина також працювала за кордоном, він допоміг їй оформити право на працю в Іспанії. Зароблені кошти вона також частково вкладала у будівництво.

Отже перебуваючи у шлюбі вони з відповідачкою за спільні сімейні кошти збудували СТО, що була зареєстрована за відповідачкою, створивши спільну сумісну власність.

Впродовж усього часу від моменту прийняття рішення про будівництво СТО і до введення її в експлуатацію, організації бізнесу, обслуговування та утримання приміщення він сам безпосередньо не тільки займався підготовкою і виготовленням дозвільної, проектної та іншої документації, значну частину якої погоджував і підписував особисто, але й замовляв, придбавав та привозив будівельні та інші матеріали та комплектуючі, винаймав робітників і спеціалістів для будівництва і облаштування СТО, організовував та контролював їх роботу.

Він власними коштом оплатив навчання спеціалістів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, котрі після закінчення навчання за домовленістю з ним виконували ремонтні роботи автомобілів на СТО, хоч договори з ними, як з приватними підприємцями, формально були укладені з ОСОБА_3, як з власником СТО.

Маючи відповідну кваліфікацію та професійні навички, на даний час він особисто здійснює діяльність як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Відповідачка особисто не цікавилася процесом будівництва СТО, не замовляла і не привозила матеріалів і не наймала працівників чи спеціалістів по будівництву, електрифікації, водопостачанню, не має жодної кваліфікації, пов'язаної з ремонтом і обслуговуванням автомобілів, ніколи не проводила жодних найпростіших і найлегших ремонтних чи обслуговуючих робіт, оскільки робити цього вона просто не вміє.

З 2014 року вона взагалі виїхала на роботу в Іспанію, бізнесом управляв він. Звітність за відповідачку у податкову здавав підприємець ОСОБА_7 та з виручки СТО сплачував за неї податки.

У 2016 році, коли між ними в сім»ї виникли неприязні відносини, що призвели до розірвання шлюбу, відповідачка взагалі мала намір припинити роботу СТО, намагалася вигнати звідти спеціалістів, відключити електропостачання, незважаючи на зимовий період, що могло призвести до пошкодження майна.

Вона розірвала РЕМ договір на електропостачання мотивуючи тим, що припинила підприємницьку діяльність. Тому електропостачання станції він здійснює через сусіднє підприємство, домовившись про це з сусідом.

Зважаючи на такі обставини, вважає, що СТО необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя, з виділенням належної йому частки з подальшою державною реєстрацією речового права власності на нерухоме майно.

Згідний здійснити відповідачці компенсацію вартості, що перевищує реально отриману ним частку над ідеальною у розмірі 69891 гривні 55 копійок негайно, після вступу рішення у законну силу.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилася, її інтереси у судовому засіданні представляв за угодою на представництво адвокат ОСОБА_10 У своєму письмовому запереченні на позов вона зазначила, що з метою зайняття підприємницькою діяльністю, 09 січня 2008 року зареєструвалась фізичною особою підприємцем. Також у 2008 році вона звернулась до селищної ради з заявою про виділення земельної ділянки, рішенням селищної ради від 31 липня 2008 року їй було дано дозвіл на отримання земельної ділянки в оренду. В листопаді цього ж року було встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки, на якій вона мала будувати СТО.

Рішенням Брошнів - Осадської селищної ради від 28 травня 2010 року № 256/21-2010 було затверджено виготовлений нею проект відводу земельної ділянки, та на підставі даного рішення вона, як приватний підприємець, уклала договір оренди земельної ділянки від 01 червня 2010 року.

Тобто, станція технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська, 10, в смт. Брошнів - Осада була збудована нею, як приватним підприємцем для зайняття підприємницькою діяльністю, знаходиться на земельній ділянці, орендарем якої є вона, як приватний підприємець, та в якій вона цю діяльність здійснює, згідно свідоцтва платника єдиного податку.

Вважає, що таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання за ним права на ? частину спірного майна. Адже такий поділ фактично унеможливить використання належного їй майна для здійснення підприємницької діяльності.

Для мирного вирішення спору вона готова подарувати спірну СТО дочці ОСОБА_11. ОСОБА_12 такий варіант вирішення спору не прийнятий позивачем.

Вважає, що будь яких підстав для визнання СТО спільною власністю подружжя немає та просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_10 позову не визнав та пояснив, що СТО дійсно збудована на спільні кошти подружжя, однак вона збудована для ведення підприємницької діяльності ОСОБА_3, яка є приватним підприємцем, на наданій саме їй для ведення підприємницької діяльності земельній ділянці, а тому підстав для задоволення позову та визнання даного об»єкта нерухомості спільною сумісною власністю подружжя та його реального розподілу немає.

Не заперечує, що відповідачка не має професійних навичок для здійснення ремонту автомобілів і що організацією цього бізнесу займався позивач, однак вважає, що це він робив, як чоловік, допомагаючи своїй дружині.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні дав показання про те, що працював селищним головою смт. Брошнів - Осада. Йому відомо, що на місці, де колись проходила вузькоколійка, у смт. Брошнів Осада по вулиці Осмолодській підприємець ОСОБА_6 орендував у селищної ради земельну ділянку для будівництва автомийки. ОСОБА_12 потім ОСОБА_6 дану земельну ділянку відступив ОСОБА_1 Останній займався оформленням документів для оренди земельної ділянки під будівництво СТО, був на сесії селищної ради, займався вирішенням всіх питань, що виникали у процесі оформлення документів про передачу землі в оренду для даного будівництва. Йому не відомо, від чийого імені була написана заява про надання земельної ділянки в оренду для будівництва СТО, однак ОСОБА_3 жодного разу не була на засіданнях сесії селищної ради, на яких вирішувалися повязані з цим питання, та не була присутня під час роботи відповідних комісій селищної ради, всім займався виключно ОСОБА_1

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться СТО, спочатку була виділена йому і він мав намір збудувати на ній автомийку. ОСОБА_12 у нього вже був бізнес, тому на прохання позивача він відмовився від вказаної земельної ділянки і її було передано ОСОБА_1 Позивач на той час мав прописку в Іспанії, тому всі документи оформив на свою дружину ОСОБА_3 Під час будівництва СТО саме позивач здійснював у нього замовлення будівельних матеріалів: ракушняку, цегли тощо. Позивач також здійснював оплату за отримані замовлення, займався будівництвом особисто, неодноразово радився з ним як краще зробити, які матеріали використовувати.

Колись, ще до того, як поїхати у Іспанію, ОСОБА_1 ремонтував йому машину, він з дитинства займається ремонтами автомобілів, тому що на цьому розуміється, це була його ідея будувати СТО.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що виготовляла проект станції технічного обслуговування автомобілів у смт. Брошнів - Осада по вул. Осмолодська,10. Замовником проекту була ОСОБА_3, однак на підставі довіреності всіма, повязаними з виготовленням проекту питаннями, займався ОСОБА_1, який надав всі необхідні документи та після виготовлення проекту затвердив його. З ОСОБА_3 вона не узгоджувала будь-які питання проектування і внесення змін у проект.

Свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що будівництво СТО розпочалося у 2008 році. Він на той час працював менеджером у компанії по встановленню кліматизаційних систем «Клімат-Стандарт». ОСОБА_1 запросив його, як спеціаліста, для встановлення кліматизаційної системи СТО. Вони з позивачем познайомилися безпосередньо на обєкті. Саме ОСОБА_1 здійснив замовлення технічного завдання на проектування системи вентиляції СТО. Після здійснення 70-80% монтажу ОСОБА_1, в межах домовленості, здійснив оплату за виконані роботи.

Свідок ОСОБА_16 дав показання про те, що проживає неподалік спірної СТО. Колись на тому місці, де не даний час знаходиться СТО, проходила вузькоколійка, потім був пустир. З самого початку будівництва СТО він постійно бачив на місці будівництва ОСОБА_1, який контролював усі роботи, починаючи з траншеї для фундаменту. Дружину ОСОБА_1 він побачив на СТО вже після закінчення будівельних робіт. ОСОБА_1 контролював процес будівництва, поставляв будівельні матеріали, а також допомагав робітникам особисто виконувати будівельні роботи.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні дав показання про те, що проживає у смт. Брошнів - Осада по сусідству з СТО. Йому відомо, що ОСОБА_1 самостійно займався будівництвом СТО, ОСОБА_3 участі у цьому не приймала. На даний час ОСОБА_1 постійно працює на СТО, займається веденням справ. ОСОБА_3 він бачив на СТО зрідка, керівництво станцією здійснює ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні дав показання про те, що у смт. Брошнів-Осада має цех по виробництву меблів, який знаходиться біля СТО. На той час, коли будівництво СТО тільки розпочалося, його цех уже функціонував. ОСОБА_1 перебував з ним у дружніх стосунках. Він дозволяв ОСОБА_1 використовувати електроенергію з його цеху для виконання будівельних робіт. Він бачив ОСОБА_3 на СТО, однак йому відомо, що справами керував і керує на даний час саме ОСОБА_1 То є його справа і він там є постійно. Зокрема позивач здійснював у нього замовлення меблів для СТО, на даний час знову використовує електрику.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні дав показання про те, що у 2010-2011 роках він займався підприємницькою діяльністю - здійснював продаж пиломатеріалів. ОСОБА_1 здійснював у нього замовлення пиломатеріалу для будівництва СТО, проводив оплату за нього. Інколи він користується послугами СТО, обслуговує на ній власний автомобіль. Всі повязані з цим питання він вирішує з ОСОБА_1, який є власником СТО.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що займається виготовленням пластикових вікон і дверей. ОСОБА_1 замовляв у нього вікна та двері для своєї СТО. Під час виконання робіт по установці вікон та дверей СТО всі роботи контролював виключно ОСОБА_1, ОСОБА_3 будь якої участі в цьому не приймала. ОСОБА_1 також здійснив оплату замовлень.

Аналогічні показання у судовому засіданні дав свідок ОСОБА_21, який займався монтажем вікон та дверей на СТО.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що раніше займався встановленням систем опалення та водопостачання. ОСОБА_1 звертався до нього і він здійснював на СТО роботи по встановленню водопроводу та каналізації. ОСОБА_1 контролював всі технічні питання та здійснював оплату замовлення.

Свідок ОСОБА_23 у судовому зсіданні дав показання про те, що здійснював роботи по встановленню електропроводки на СТО. Замовлення робіт, контроль за їх виконанням та оплату здійснював ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що працював у ОСОБА_1 на будівництві СТО. Йому відомо, що будівельні матеріали для будівництва СТО позивач замовляв особисто у підприємця ОСОБА_6, а дещо привозив з Іспанії. Контроль за будівництвом здійснював ОСОБА_1 ОСОБА_3 на будівництві він бачив лиш декілька разів. Всі питання, що виникали під час будівництва вирішував виключно ОСОБА_1, який також проводив розрахунок з ним та іншими робітниками за виконані роботи.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні дав показання про те, що за замовленням ОСОБА_1 здійснював роботи по будівництву другого та третього поверху СТО. ОСОБА_1 здійснював контроль за проведенням робіт, займався поставкою необхідних будівельних матеріалів. Всі питання обговорювалися та узгоджувалися виключно з ОСОБА_1 ОСОБА_3 участі у будівництві не приймала.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні пояснив, що у 2009-2010 роках працював у ОСОБА_1 на будівництві СТО. Його найняв позивач робітником під час будівництва другого та третього поверху станції. ОСОБА_1 здійснював контроль за будівництвом, ОСОБА_3 на території він бачив тільки один раз.

Аналогічні показання у судовому засіданні дав ОСОБА_26, який також працював найманим робітником під час будівництва другого та тертого поверху СТО.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дав показання про те, що з 2011 року працював у ОСОБА_1 на СТО та займався наданням послуг по ремонту автомобілів. Перед початком роботи ОСОБА_1 оплатив йому спеціальні двотижневі курси у м. Чернівці. Справами на СТО керував ОСОБА_1, який організовував роботу, наймав робітників, тощо. ОСОБА_3 займалася магазином, приймала замовлення та отримувала виручку. Вона не займалася організацією роботи СТО, не цікавилася їхньою роботою, це все були питання ОСОБА_1

Потім ОСОБА_3 поїхала у Іспанію і її функції виконували робочі СТО, зокрема і він брав виручку та віддавав ОСОБА_1 Виявилося, що після того, як функції ОСОБА_3 почали виконувати робочі, за таку ж кількість проведених ремонтних робіт була більша виручка.

Свідок ОСОБА_7 що є родичем відповідачки, у судовому засіданні дав показання про те, що працює на СТО з червня 2014 року, оформлений як приватний підприємець по договору з ОСОБА_3 ОСОБА_12 на роботу його приймав ОСОБА_1, тому що керівництво СТО постійно здійснював саме ОСОБА_1, саме він займається веденням документів, підбором працівників, замовляє їм спецодяг, здійснює їх навчання, разом з ними працює.

Коли виникло питання про прийом його на роботу на СТО, то ОСОБА_3 сказала почекати, поки приїде з Іспанії ОСОБА_1, прийти на наступний тиждень. По приїзді з Іспанії ОСОБА_1 з ним зустрівся, обговорив усі питання роботи та прийняв на роботу. Наталія не перечила, навпаки погодила це питання з ОСОБА_1.

ОСОБА_3 займалася магазином, здійснювала продаж запчастин до автомобілів, приймала замовлення. У 2015 році ОСОБА_3 поїхала у Іспанію, і він здійснює і її функції у магазині та платив з неї податки з виручки. Відсутність відповідачки на роботі СТО ніяк не відзначилася

У минулому році ОСОБА_3 приїхала з Іспанії та хотіла припинити роботу СТО, закрила станцію та не пустила їх на роботу, зимою хотіла відключити світло, щоб усе замерзло. ОСОБА_12 ОСОБА_3 повернув усе на своє місце і він продовжує працювати.

Вислухавши сторін, свідків та вивчивши матеріали суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 з 18 серпня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 5 ОСОБА_9 1).

У 2003 році позивач ОСОБА_1 отримав дозвіл на постійне місце проживання в Іспанії, що підтверджується копією його паспорта з відповідною відміткою (а. с. 4 ОСОБА_9 1).

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець з 09 січня 2008 року. Видами її підприємницької діяльності є: технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для транспортних засобів, діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування, надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, технічні випробування та дослідження, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та копією свідоцтва платника єдиного податку (а. с. 20, 122-125, ОСОБА_9 1).

У листопаді 2008 року на виконання рішення Брошнівської селищної ради від 31 липня 2008 року комісією селищної ради встановлено і закріплено межі земельної ділянки підприємця ОСОБА_3 під будівництво станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська у смт. Брошнів-Осада із землекористування селищної ради загальною площею 0,0422 га, що підтверджується актом встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування (а. с. 21, ОСОБА_9 1).

Рішенням Брошнів-Осадської селищної ради від 20 травня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення підприємцю ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0422 для будівництва станції технічного обслуговування автомобілів та надано відповідачці зазначену земельну ділянку за ставкою орендної плати 6,90% від грошової оцінки земельної ділянки для комерційного використання, що підтверджується копією витягу з рішення Брошнів - Осадської селищної ради від 20 травня 2010 року № 256/21-2010 (а. с. 22 ОСОБА_9 1).

На підставі зазначеного рішення селищної ради між відповідачкою та селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 20 років, що підтверджується копією зазначеного договору від 01 червня 2010 року (а. с. 23-26 ОСОБА_9 1).

На вказаній земельній ділянці по вул. Осмолодська, 10, у смт. Брошнів-Осада на даний час знаходиться станція технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 489, 8 метра квадратного, право власності на яку оформлено за відповідачкою, що підтверджується копією технічного паспорта на виробничий будинок, виданого ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 38-42), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24 травня 2013 року (а. с. 6) та копією ОСОБА_7 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3891280 від 24 травня 2013 року (а. с. 7 ОСОБА_9 1).

Довіреністю від 30 травня 2007 року відповідачка ОСОБА_3 уповноважила позивач ОСОБА_1 бути її представником при вирішенні будь-яких питань, що будуть її стосуватися, зокрема щодо оформлення приватизації нерухомого майна: земельної ділянки, що знаходиться у смт. Брошнів-Осада та оформлення документів на будівництво, що підтверджується копією довіреності (а. с. 196, ОСОБА_9 1).

Проект станції технічного обслуговування автомобілів у смт. Брошнів-Осада по вул. Осмолодська затверджений позивачем ОСОБА_1 25 вересня 2009 року, що підтверджується копією проекту станції, виданого ПП «Корал» на замовлення ОСОБА_3 (а. с. 197-236, ОСОБА_9 1).

Позивач ОСОБА_1 виступав замовником вікон, дверей, гаражних воріт, тощо для спірної станції, що підтверджується копіями комерційних пропозицій (накладних) (а. с. 237 242, ОСОБА_9 1).

Відповідачка, як субєкт підприємницької діяльності, уклала договір про надання послуг з технічного обслуговування автомобілів із ДП «Осмолодське лісове господарство», договір підписаний ОСОБА_1, що підтверджується копією договору № 45 від 16 червня 2014 року (а. с. 243, 244 ОСОБА_9 1).

ОСОБА_1 навчався в професійно технічному училищі № 9 з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1995 року по професії слюсар механо - складальних робіт, електро -газозварник, що підтверджується копією довідки № 68, виданої Брошнівським професійним лісопромисловим ліцеєм 14 лютого 2016 року (а. с. 194, ОСОБА_9 1).

З 09 лютого 2017 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з видом економічної діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 195 ОСОБА_9 1).

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання, за спільні кошти, вони збудували приміщення станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська,10, у смт. Брошнів-Осада. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за відповідачкою, як за фізичною особою.

Приміщення введене в експлуатацію та використовується для підприємницької діяльності. Позивач здійснив усі необхідні організаційні роботи по оформленню земельної ділянки, виготовленню проектної документації, будівництва станції технічного обслуговування автомобілів та введення її в експлуатацію, організував роботу СТО та здійснює керівництво нею, має відповідні професійні навики по ремонту автомобілів, зареєстрований як приватний підприємець з даним видом діяльності.

На час перебування у шлюбі прибуток від діяльності сторони використовували спільно, на даний час шлюб між сторонами розірваний, даним видом діяльності займається тільки позивач, відповідачка у 2014 році виїхала на роботу в Іспанію і з того часу фактично припинила свою підприємницьку діяльність у спірному приміщенні.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України ).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України , згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України . Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України .

ОСОБА_12 з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України ).

Згідно зі статтею 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємця) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте у період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємця) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі 6-1109цс15та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що спірна станція технічного обслуговування автомобілів збудована за спільні кошти позивача та відповідачки, як подружжя за період перебування у шлюбі, тому даний об»єкт нерухомості є спільним майном подружжя, тобто обєктом спільної сумісної власності.

Відповідно до змісту ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а згідно ч.2 цієї ж норми якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ часток (поділ) станції технічного обслуговування автомобілів, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки, як подружжя є можливим і кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину СТО із самостійним виходом, тобто існує технічна можливість його переобладнання на дві відокремлені частини, що підтверджується висновком № 0062/12-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 06 грудня 2016 року (а. с. 56).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на даний час зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Крім того він створив даний бізнес, особисто контролює діяльність та належне функціонування станції технічного обслуговування автомобілів, має відповідні професійні навики, пройшов навчання та є спеціалістом з ремонту та обслуговування транспортних засобів, що дозволяє дійти висновку про те, що позивачу слід присудити частину спірного майна, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи виділена першому співвласнику, оскільки саме цю частину СТО він використовує у своїй професійній діяльності.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка не надала суду будь-яких доказів того, що спірна станція технічного обслуговування автомобілів збудована та введена в експлуатацію винятково за її особисті кошти, отримані від її підприємницької діяльності, тому у суду відсутні будь-які правові підстави для прийняття рішення про відмову відповідачу у позові та залишення об»єкта нерухомості у власності відповідачки.

Відповідачка також не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів про те, що є спеціалістом з ремонту і обслуговування автомобілів, і взагалі не заявляла про своє переважне право на частину приміщення, де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, чи про готовність здійснити доплату позивачу, за перевищення реальної частки над ідеальною, при присудженні їй даної частини приміщення.

Зважаючи на те, що відповідачка, за видом своєї економічної діяльності, як приватний підприємець має право займатися ресторанним бізнесом чи здавати приміщення в оренду, що друга частина приміщення може бути використана для здійснення такої підприємницької діяльності, що позивач готовий сплатити їй вартість реально недоотриманої частки, суд приходить до висновку, що за відповідачкою слід визнати право власності на частину спірного майна, яка згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи виділяється другому співвласнику, з присудженням їй грошової компенсації у звязку зі реально отриманою меншою часткою майна в натурі на 5%.

При прийнятті рішення суд відкидає доводи представника відповідачки про те, що приміщення неможливо розділити між сторонами, оскільки воно знаходиться на земельній ділянці, наданій в оренду відповідачці як приватному підприємцю, оскільки після реєстрації сторонами у встановленому законом порядку своїх часток, договір оренди землі підлягає відповідним змінам.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді часткової сплати судового збору та оплати за проведення експертизи. За таких обставин суд вважає, що з позивача та відповідачки у доход держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру часток присудженого їм майна. При цьому розмір судового збору, який слід стягнути з позивача слід зменшити на 551 гривню 20 копійок, оскільки ця сума ним була сплачена при подачі позову до суду. Крім того з відповідачки на користь позивача слід стягнути половину витрат на оплату за проведення експертизи.

Керуючись статтями 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, яка розташована по вул. Осмолодська у смт. Брошнів - Осада, Рожнятівського району, Івано-Франківської області та виділити йому: на першому поверсі гараж 1 № 1, площею 81,6 метра квадратного, гараж 2 № 2 площею 45,8 метра квадратного, паливну 3 площею 3, 5 метра квадратного, роздягальню 4, площею 8 метрів квадратних, вбиральню 5, площею 0,4 метра квадратного, сходову клітку 6, площею 5,2 метра квадратного, торговий зал 7, площею 18,3 метра квадратного, коридор 8, площею 4 метри квадратні; на другому поверсі банкетний зал 9, площею 75, 9 метра квадратного, доготівельний цех 18, площею 10, 5 метра квадратного, а всього приміщень загальною площею 255 квадратних метрів вартістю 776933 гривні, що становить 55 % від загальної вартості об»єкта нерухомості.

Визнати за ОСОБА_3 право власності ? частину станції технічного обслуговування автомобілів, яка розташована по вул. Осмолодська у смт. Брошнів - Осада, Рожнятівського району, Івано-Франківської області та виділити їй: на другому поверсі коридор 10, площею 14,8 метра квадратного, банкетний зал 11, площею 20,9 метра квадратного, приміщення персоналу 12, площею 20,9 метра квадратного, складське приміщення 13, площею 9, 9 метра квадратного, вбиральню 14, площею 1, 5 метра квадратного, вбиральню 15, площею 1, 5 метра квадратного, тамбур 16, площею 2, 5 метра квадратного, коридор 17, площею 3,8 метра квадратного; на третьому поверсі: коридор 19, площею 30, 8 метра квадратного, тамбур 20, площею 2, 7 метра квадратного, вбиральню 21, площею 3,7 метра квадратного, приміщення 22, площею 18,7 метра квадратного, приміщення 23, площею 14, 3 метра квадратного, тамбур 24, площею 2 метри квадратні; вбиральню 25, площею 3 метри квадратні; вбиральню 26, площею 2, 9 метра квадратного, тамбур 27, площею 2 метри квадратні, приміщення 28, площею 12, 1 метра квадратного, приміщення 29, площею 16, 3 метра квадратного, приміщення 30, площею 15, 3 метра квадратного, вбиральню 31, площею 4,3 метра квадратного, приміщення 32, площею 10, 9 метра квадратного, вбиральню 33, площею 2,7 метра квадратного, тамбур 34, площею 1,7 метра квадратного, тамбур 35, площею 1, 7 метра квадратного, вбиральню 36, площею 2, 7 метра квадратного, приміщення 37, площею 11, 2 метра квадратного, а всього приміщень загальною площею 234, 8 квадратних метрів, вартістю 620 838 гривень, що становить 45% від загальної вартості об»єкта нерухомості.

За перевищення реальної частки над ідеальною стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, компенсацію у розмірі 69891 гривню 55 копійок.

ОСОБА_1 розділити приміщення № 9 та № 10, що знаходяться на другому поверсі, перегородкою з ракушняку або цегли.

ОСОБА_3 прибудувати сходову на ІІ-й поверх до будівлі зі сторони приміщення №17, в якому знаходиться дверний отвір.

Опорядження стін після проведення загально будівельних робіт проводять власники кожен у своїй частині приміщення.

Переобладнання системи інженерних мереж ОСОБА_1 та ОСОБА_3 провести з дозволу зацікавлених організацій (район електричних мереж, управління по експлуатації газового господарства) за відповідними проектам.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 7764 гривні 43 копійки недоплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 6208 гривень 38 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3100 гривень судових витрат по справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Калиній