АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7020/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Свинар Марії Юріївни - представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко Марини Вадимівни, заінтересовані особи: ОСОБА_6.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко МариниВадимівни, заінтересовані особи: ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою задовольнити скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко Марини Вадимівни, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що АТ «Родовід Банк» в розмірі 99,99 відсотків належить державі Україна в особі Міністерства фінансів України. Відповідно банк є суб'єктом господарювання державного сектора економіки. Таким чином, при примусовому виконанні рішення на підставі виконавчого документа АТ «Родовід банк» згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільнений від сплати авансового внеску за подання заяви про відкриття виконавчого провадження.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко Марини Вадимівни, суд першої інстанції виходив із того, що доводи скарги є безпідставними.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

З матеріалів справи та витребуваних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 24 лютого 2015 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 15 грудня 2014 року у справі №760/25734/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

15 листопада 2016 року стягувач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначив про те, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звільнений від сплати авансового платежу, як орган державної влади (а.с.8-9).

15 листопад 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко М. В. за результатами розгляду заяви стягувача - ПАТ «Родовід Банк» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску (а.с. 33).

Перевіряючи доводи скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів приходить до наступного:

У відповідності до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску, серед інших, звільняються державні органи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Орган держави (державний орган) - це організаційно і структурно уособлена частина державного механізму, яка наділена в установленому Конституцією України порядку державно-владними повноваженнями, правовими і матеріально-фінансовими ресурсами для реалізації завдань і функцій державної влади.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що стягувач АТ «Родовід Банк» є юридичною особою, яка за організаційно-правовою формою є Публічним акціонерним товариством, акціонерами якого згідно реєстру є 135 акціонерів, що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 24-31).

Таким чином, ПАТ «Родовід Банк» за своїми організаційно-правовими ознаками не є державним органом, а відтак не користується пільгами, встановленими нормативними актами для державних органів.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ПАТ «Родовід Банк» не звільняється від сплати авансового внеску при примусовому виконанні рішення, оскільки не є державним органом.

Повертаючи виконавчий документ стягувачеві ПАТ «Родовід Банк» без прийняття до виконання, державний виконавець у повідомленні від 15 листопада 2016 року зазначив про те, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску. Під визначені у статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» пільги щодо звільнення від сплати авансованого внеску ПАТ «Родовід Банк» не підпадає та не звільняється від сплати авансового внеску.

Такі підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визначені у п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Іванченко Марини Вадимівни щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання вчинено відповідно до закону.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк» про те, що судом першої інстанції не враховано, що АТ «Родовід Банк» в розмірі 99,99 відсотків належить державі Україні в особі Міністерства фінансів України, а тому є суб'єктом господарювання державного сектора економіки, були предметом дослідження в суді першої інстанції. Відхиляючи вказані доводи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ПАТ «Родовід Банк» не є державним органом, а є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), і той факт, що 99,9% ПАТ «Родовід Банк» належить Державі Україна, не змінює цієї обставини.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Свинар Марії Юріївни - представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: