Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

ІзмайловоїТ.Л,, Карпенко С.О.,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульхім» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю-фірма «Пульхім» (далі - ТОВ-фірма «Пульхім» )звернулося до суду із позовом, в якому просить суд витребувати із чужого незаконного володіння майно, а саме: ангар НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

На обгрунтівання позовних вимог посилається на те, що у 30 вересня 2013 року між ТОВ-фірмою «Пульхім» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліхім» було укладено Договір купівлі-продажу № 30-09/1, у відповідності до якого було Позивач придбав нерухоме майно, а саме: ангар НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також, Позивач вказує, що договір купівлі-продажу спірного майна було укладено в простій письмовій формі. Нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна не посвідчувався.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Витребувано від ОСОБА_3 ангар НОМЕР_1, який знаходиться на території ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» по АДРЕСА_1 та передано його ТОВ «Пульхім».

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач правомірно набув право власності на нерухоме майн, а тому позивач не може ставити вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки це право належить лише власнику майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач довів факт належності спірного ангару до рухомого майна та факт набуття ним права власності на таке майно в 2013 році, відповідач придбавши нерухоме майно з прилюдних торгів діяв як добросовісний набувач, а тому в силу ст. 388 ЦК України ТОВ «Пульхім» має право витребувати це майно від ОСОБА_3

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 22 грудня 2009 року між ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» та ТзОВ «Русь» було укладено договір купівлі-продажу майна в тому числі спірного ангару НОМЕР_1.

24 грудня 2009 року ТзОВ «Русь» продало спірне майно ТОВ «Поліхім».

30 вересня 2013 року ТзОВ «Поліхім» та Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Пульхім» уклали договір купівлі-продажу № 30-09/1, відповідно до якого позивач придбав ангар НОМЕР_1, який знаходиться на території ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» по АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту вказаного договору, в основу предмета договору сторонами було покладено товар, а саме рухоме майно та визначено, що ангар НОМЕР_2 та ангар НОМЕР_1 це одноповерхові споруди, виготовлені з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд. Таке майно є тимчасовою спорудою торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 27 листопада 2012 року по справі №5019/1475/11 ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором ОСОБА_5 спірне майно було включено до складу ліквідаційного майна боржника, виготовлено технічну документацію на ангар НОМЕР_1 як на нерухоме майно та виставлено на продаж з прилюдних торгів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» зареєстрував право власності на єдиний майновий комплекс в тому числі ангар НОМЕР_1 29 березня 2013 року, однак рішення про реєстрацію було скасоване Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року.

30 грудня 2014 року між ВАТ «Здолбунівський завод продтоварів», в особі ліквідатора ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було складено та підписано акт про передачі права власності на придбане нерухоме майно, а також покупцем були сплачені для відповідача грошові кошти в розмірі 99 000 грн.

31 грудня 2014 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренко О.В. було оформлено свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за № 970.

31 грудня 2014 року будівлю матеріального складу ангару НОМЕР_1, загальною площею 446,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (витяг № 31990469 від 31 грудня 2014 року). Власником вищенаведеного майна зазначено ОСОБА_3.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Приписами ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

Згідно частини 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи та врахувавши її обставини, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_3, правомірно набула право власності на нерухоме майно, а саме будівлю матеріального складу ангару НОМЕР_1, загальною площею 446,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено відповідними письмовими доказами наявними у справі, тому підстави для витребування /майна/ ангару НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 із володіння ОСОБА_3 судом не встановлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд на порушення вимог ст. 214 ЦПК України не звернув уваги на обставини, які мають значення для вирішення справи.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК Українипідлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року скасувати, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року залишено в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко