Справа № 465/1120/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/4698/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», ОСОБА_8, з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання іпотечного договору від 16.06.2011 року недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», з участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно шляхом набуття права власності,-

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, звернулась в суд із позовом до ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3», ОСОБА_8, з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання іпотечного договору від 16.06.2011 року недійсним.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 16 червня 2011 року між нею та ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» укладено кредитний договір. З метою забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором між нею та банком укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 79,8 кв.м. та квартира АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м. На момент укладення зазначеного іпотечного договору ОСОБА_5 та її неповнолітній син ОСОБА_6 проживали у зазначених квартирах, хоча фактично і не були там зареєстровані, тому є підстави для визнання іпотечного договору недійсним.

У травні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_3», з участю третьої особи органу опіки Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно шляхом набуття права власності.

Обгрунтовуючи вимоги покликався на те, що відповідно до договору відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ПАТ КБ «Стандарт» 30 травня 2014 року, договору комісії, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ КБ «Стандарт» 30 травня 2014 року та договору комісії, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_8 (новий кредитор) 30 травня 2014 року всі права вимоги первісного кредитора за кредитним договором від 16 червня 2011 року перейшли до ОСОБА_8 Також первісним кредитором були відступлені та перейшли до нового кредитора права за договором іпотеки від 16 червня 2011 року відповідно до договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки. ОСОБА_5 не виконувала свої зобовязання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 3 858 402 грн. 79 коп. ОСОБА_8 просив у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 16 червня 2011 року у розмірі 4 463 701 грн. 16 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 79,8 кв.м, вартістю 1 336 930 грн. та на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м., вартістю 1766910 грн., провести реєстрацію права власності за ним відповідним органом державної реєстраційної служби.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 16 червня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 79,8 кв.м., вартістю 1 336 930 грн.

У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 16 червня 2011 року у розмірі 4 463 701 грн 16 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м, вартістю 1 766 910 грн.

Проведено реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру № 2 та № 2а у будинку № 39 по вул. І. Котляревського у м. Львові відповідним органом державної реєстраційної служби.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_8 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3» задоволено частково.

Скасовано ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року в частині позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», третя особа орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно, шляхом набуття права власності скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року в апеляційному порядку оскаржено ОСОБА_5, вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно встановлених обставинах, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає про порушення, на її думку, судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у неотриманні судових повісток та невідкладенні судового засідання, призначеного на 26.08.2015 р., що позбавило можливості ознайомитись із заявою про зменшення позовних вимог та заперечувати проти таких.

Звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом не надав суду належних та допустимих доказів набуття права грошової вимоги за кредитним договором №014/7299/83/24033 від 16.06.2011 року та іпотечним договором.

Висновок суду про перехід права вимоги до ОСОБА_8 обґрунтований договорами, яких немає в матеріалах справи (наявні перша та остання сторінка договорів), при цьому зміст таких договорів судом не досліджувався.

Враховуючи наведене, суд дійшов помилкового висновку про те, що право вимоги на суму заборгованості за кредитним договором у валюті могло перейти до фізичної особи, яка не є фінансовою установою, не має жодних ліцензій та не може бути кредитором (кредитний договір чинний) у кредитних правовідносинах.

Вважає, що необхідно дослідити дату відступлення прав вимоги та розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_8 не надав суду доказів виконання відповідних договорів, переходу права вимоги за іпотечним договором, укладеними між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ОСОБА_5

Покликається на те, що згідно із частиною 1 статті 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Крім цього, на думку апелянта, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовити.

Зважаючи на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року скасовано лише в частині позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», третя особа орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно, шляхом набуття права власності скасовано та в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_5 не перевіряє.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників первинного позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не виконувала свої зобовязання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, ОСОБА_8, як новий кредитор за кредитним договором від 16 червня 2011 року та новий іпотекодержатель за іпотечним договором від 16 червня 2011 року, звернувся до ОСОБА_5 з вимогою-повідомленням від 11 липня 2014 року, 14 липня 2014 року, 11 вересня 2014 року, в якому зазначив про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 3 858 402 грн.

Однак ОСОБА_5 жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, аналогічні вимоги на суму 7 544 704,10 грн. були направлені ОСОБА_5 17.04.2015 року, проте остання жодним чином на вказані вимоги не відреагувала та заборгованість не погасила.

Суд дійшовши висновку про те, що загальна сума заборгованості відповідача фактично складає 4 463 701,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 600 059,17 грн., заборгованість за процентами 424 357,92грн., 3% річних від простроченої суми 74 043,75 грн., заборгованість за пенею з урахуванням обмежень встановлених законом

1 012 208,55 грн., боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 1 163 403,01 грн., штрафні санкції, передбачені п.8.5 договору іпотеки від 16.06.2011р. 189 629,20 грн., відтак враховуючи звіти про оцінку майна від 13.03.2015 року складених фізичною особою підприємцем ОСОБА_10, за яким вартість квартири АДРЕСА_4 І. в м. Львові, станом на 13 березня 2015 року становить 1 336 930,00грн., вартість квартири 2 а в буд. 39 по вул. Котляревського Г. в м. Львові, станом на 13 березня 2015 року становить

1 766 910,00 грн., звернув стягнення на зазначені обєкти нерухомості та провів реєстрацію права власності за ОСОБА_8

Враховуючи матеріали справи та досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 червня 2011 року між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит під заставу нерухомості на споживчі цілі в сумі 1598588,26 грн. на термін 201 місяців до 16 березня 2028 року, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами складає 11,8% річних.

З метою забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором від 16 червня 2011 року між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_5, загальною площею 79,8 кв.м та квартира № 2а в будинку № 39 по вул. І. Котляревського в м. Львові, загальною площею 106,7 кв.м.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до договору відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ПАТ Комерційний банк «Стандарт» 30 травня 2014 року, договору комісії укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ Комерційний банк «Стандарт» 30 травня 2014 року та договору комісії укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_8О (новий кредитор) 30 травня 2014 року, всі права вимоги первісного кредитора за кредитним договором від 16 червня 2011 року перейшли до ОСОБА_8

Також первісним кредитором були відступлені та перейшли до нового кредитора права за договором іпотеки від 16 червня 2011 року відповідно до договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки (т. 2 а.с. 13-44).

Відомості про відступлення права вимоги за іпотечними договором від 16.06.2011 року та про іпотеко держателя ОСОБА_8 внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 30.05.2014 року (т. 2 а.с. 26-27).

Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено обовязок чи право відступлення права вимоги виключно банку чи іншій особі, яка має відповідну ліцензію на надання фінансових послуг.

Крім цього, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Зважаючи на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги не оспорює, правомірність правочинів на підставі яких до позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8 перейшло право вимоги за кредитним та іпотечними договорами від 16 червня 2011 року сторонами, у передбаченому законом порядку не спростована, а судом не встановлена, колегія суддів приходить висновку про часткову підставність вимог ОСОБА_8 про звернення стягнення на майно, шляхом набуття права власності за рішенням суду.

В свою чергу, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового.

За умовами договору іпотеки від 16 червня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ОСОБА_5, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_5, загальною площею 79,8 кв.м та квартира № 2а в будинку № 39 по вул. І. Котляревського в м. Львові, загальною площею 106,7 кв.м., право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває зокрема, у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобовязань, що забезпечені іпотекою згідно статті 2 цього договору, та в інших випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до пункту 6.3.1. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя може відбуватись за рішенням суду про звернення стягнення у встановленому порядку або про набуття у власність предмету іпотеки або іншими способами, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення.

В свою чергу, правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого іпотекою, передбачені ЗУ «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Враховуючи те, що умовами договору іпотеки від 16 червня 2011 року передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду (п. 6.3.1.), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 79,8 кв.м. та на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 014/7299/83/24033 від 16.06.2011 року.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено з досліджених в судовому засіданні договору відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ПАТ Комерційний банк «Стандарт» 30 травня 2014 року, договору комісії укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ Комерційний банк «Стандарт» 30 травня 2014 року та договору комісії укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_8 30 травня 2014 року, до нового кредитора ОСОБА_8 перейшло право вимоги на стягнення заборгованості, яка виникла і нарахована за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16 червня 2011 року, що укладений між ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ОСОБА_5, яка на день укладення цих договорів 30.05.2014 року, відповідно складає 3858402,79 грн., з яких заборгованість за кредитом 1600059,17 грн., заборгованість за процентами 404499,65 грн., заборгованість за пенею 1853843,97 грн.

Проте, судом першої інстанції визначена сума заборгованості, в рахунок якої звернено стягнення на предмет іпотеки - 4 463 701,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 600 059,17 грн., заборгованість за процентами 424 357,92грн., 3% річних від простроченої суми 74 043,75 грн., заборгованість за пенею з урахуванням обмежень встановлених законом

1 012 208,55 грн., боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 1 163 403,01 грн., штрафні санкції, передбачені п.8.5 договору іпотеки від 16.06.2011р. 189 629,20 грн., що не відповідає умовам вказаних вище договорів відступлення права вимоги.

При цьому, згідно звітів про оцінку майна від 13.03.2015 року складених фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 (сертифікат СОД №13101/12 від 14.03.2012 року) вартість квартири АДРЕСА_4 І. в м. Львові, станом на 13 березня 2015 року становить 1 336 930,00грн., вартість квартири 2 а в буд. 39 по вул. Котляревського Г. в м. Львові, станом на 13 березня 2015 року становить 1 766 910,00грн.

Встановивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, з метою захисту порушених прав кредитора щодо виконання позичальником забезпечених іпотекою грошових зобовязань, зважаючи на передбачений договором іпотеки спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття іпотекодержателем права власності на відповідне майно за рішенням суду та співмірність вартості такого майна до розміру права вимоги ОСОБА_8, оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог, а саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 16 червня 2011 року в сумі 3858402,79 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 79,8 кв.м., вартістю 1 336 930 грн. та на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м, вартістю 1 766 910 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що до правовідносин по даній справі не може бути застосована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6-1851цс15, оскільки відповідно до вказаної позиції при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, проте, такі умови не передбачені договором іпотеки від 16.06.2011 року.

Також, колегія суддів звертає увагу, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, відтак немає необхідності у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_11 про зобов»язання відповідного органу державної реєстраційної служби провести реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2015 року в частині позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», третя особа орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно, шляхом набуття права власності - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 ОСОБА_3», третя особа орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на майно, шляхом набуття права власності - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №014/7299/83/24033 від 16.06.2011 року, в розмірі 3858402 (три мільйони вісімсот п»ятдесят вісім тисяч чотириста дві) грн. 79 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1) права власності на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 79,8 кв.м. вартістю 1 336 930,00 грн. та на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 106,7 кв.м, вартістю 1 766 910 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 - відмовити.

В іншій частині рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_12