Провадження № 2/127/4572/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 липня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, яка подано його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулося до суду з позовною заявою, яка подана його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 672416,32 грн.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до ч. 5 вказаної статті до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як доказ сплати судового збору позивачем (чи то його представником) до позовної заяви додано квитанцію №12858 від 12.07.2017р. про сплату 6724,17 грн. та квитанцію №13102 від 12.07.2017р. про сплату 1600,00 грн.

Однак, вказані квитанції не можуть бути належним доказом сплати судового збору з позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3Ю про стягнення боргу, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Відповідно до абзацу другого пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Однак, з вищевказаних квитанцій неможливо встановити за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, оскільки платником у квитанціях зазначено не позивач ОСОБА_4, а ОСОБА_2, а в графі «призначення платежу» квитанцій зазначено лише «судовий збір Вінницький міський суд Вінницької області» та не міститься жодних посилань про те, що судовий збір сплачений саме з позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що згідно доданої до позовної заяви копії довіреності ОСОБА_2 уповноважений ОСОБА_1 сплачувати необхідні платежі (державне мито), однак такі дії вчиняються особою від імені довірителя та платником має виступати або ОСОБА_1, або ж ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1, про що чітко має бути зазначено в платіжному документі.

Проте, з вищевказаних квитанцій про сплату судового збору цього не вбачається, а тому враховуючи те, що ОСОБА_2 здійснює представництво інтересів не лише позивача, а й інших осіб, вищевказані квитанції не можуть бути належним доказом сплати судового збору з позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3Ю про стягнення боргу.

Підтвердженням вищевказаних висновків є також те, що до позовної заяви позивачем додано квитанцію №13102 від 12.07.2017р. про сплату 1600,00 грн., де також платником є ОСОБА_2, тоді як крім позовних вимог про стягнення боргу, де судовий збір складає 6724,17 грн., інших вимог як майнового, так і не майнового характеру в позовній заяві не зазначено, а тому невідомо з якої саме позовної заяви ОСОБА_5 сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Однак, така вимога не є позовною вимогою в розумінні ЦПК України, а є клопотанням про забезпечення позову, яке подається окремою заявою чи клопотанням та розглядається судом в порядку статей 151-153 ЦПК України.

При цьому, заява про забезпечення позову має відповідати вимогам визначеним статтями 151, 152 ЦПК України, та при її поданні сплачується судовий збір в сумі 320 грн., а не 1600 грн.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1, яка подано його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка подано його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: