У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації, Ритуальної служби спеціалізованого Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_8, третя особа - Київська міська державна адміністрація, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 19 грудня 2003 року нею було направлено заяву до Управління ритуальних послуг Київської міської державної адміністрації про виділення їй земельної ділянки біля могили батька ОСОБА_10, який похований на Південному кладовищі на ділянці АДРЕСА_1, на що керівництвом Управління ритуальних послуг було надано згоду.

25 грудня 2003 року їй було оформлено два рахунки замовлення № 256 та № б/н на бланках серії Б №№ 002042, 002043 відповідно на 15 грн 60 коп. та 383 грн 20 коп., які були нею оплачені, що підтверджує фактичне розширення родинної ділянки за рахунок місця АДРЕСА_2

01 квітня 2015 року під час відвідання могили батька, який похований на Південному кладовищі на ділянці АДРЕСА_3, яке віднесене до родинної ділянки, сліди недавнього захоронення невідомої особи, поховання якої було здійснено без її згоди як користувача місця поховання, у зв'язку з чим просила суд зобов'язати Управління ритуальних послуг Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрацію та ритуальну службу спеціалізоване Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» звільнити зарезервоване нею місце АДРЕСА_4

20 січня 2016 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій ставиться питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відповідно до якої позивач просив зобов'язати відповідачів Департамент житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації та Ритуальну службу спеціалізоване Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» усунути перешкоди у користуванні місцями АДРЕСА_5 здійснивши перепоховання померлого, який без достатніх підстав похований на місці АДРЕСА_6 Зобов'язати відповідачів виготовити та видати позивачу акт земельної ділянки для родинного поховання на місцях АДРЕСА_7

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 19 грудня 2003 року ОСОБА_6 було направлено заяву до Управління ритуальних послуг Київської міської державної адміністрації про виділення їй земельної ділянки біля могили батька ОСОБА_10, який похований на Південному кладовищі на ділянці АДРЕСА_1 шляхом розширення родинної ділянки.

Керівництвом Управління ритуальних послуг на заяві позивача було вчинено резолюції наступного змісту: «Дозволити, як виняток, враховуючи мотиви, викладені в заяві. 19.12.2003 року».

У подальшому, позивачу видано відповідні посвідчення за життя на ім'я ОСОБА_6 та на померлого ОСОБА_10

Відповідно до свідоцтва про поховання, яке було видано ОСОБА_8, як користувачу родинного місця поховання, 30 грудня 1999 року на ділянці АДРЕСА_1 останній здійснив поховання померлого ОСОБА_11

Згідно з довідкою про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва, виданою ОСОБА_8, який 02 січня 2015 року на кладовищі «Південне» ділянці НОМЕР_1 на підставі про смерть: серія НОМЕР_2 останній здійснив поховання померлого ОСОБА_12 про що зроблено запис в книзі реєстрації поховань від 02 січня 2015 року.

За змістом довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва, виданої ОСОБА_8, 01 квітня 2015 року на кладовищі «Південне» ділянці НОМЕР_3 на підставі про смерть: серія НОМЕР_4 останній здійснив поховання померлого ОСОБА_13, про що зроблено запис в книзі реєстрації поховань від 01 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, - яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та /або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст. 25 цього Закону.

Статтею 5 Закону України «Про поховання та похоронну справу», державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров'я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України.

Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання дозволу від компетентних органів на перепоховання померлого, як це передбачено ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскількивисновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права

Щодо доводів заявника про порушення правил підсудності, то слід зазначити наступне. Розгляд судом справи із порушенням правил підсудності, в тому числі виключної, коли це не призвело до неправильного вирішення справи, саме по собі за чинним ЦПК України не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки як зазначено у ч. 2 ст. 337 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова О.М. Ситнік