Провадження 2-о/521/295/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

12 липня 2017 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1,заінтересована особа Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» та друга Державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, згідно якому обтяження нерухомого майна, а саме арешт, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 20.01.2010 року за №9432527 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр», усього нерухомого майна не стосується заявника, так як арешт накладався на майно іншої особи. Арешт накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2010 року відділу державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Судовий збір зовсім не сплачено.

Цей факт заявнику необхідно встановити для реалізації його прав власника майна.

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 256 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт.

4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право;

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано: при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Також указано, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній. Також не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи. А це фактично теж саме що просить встановити заявник: встановити факт не винесення арешту відносно нього а іншої особи.

Законом «Про виконавче провадження» (оскарження дій державного виконавця) та Цивільно процесуальним кодексом України ст. 114 (виключення майна з опису) передбачено можливість розгляду справ про виключення майна з опису та оскарження дій державного виконавця, які розглядаються в порядку цивільного судочинства. Тому заявник може в установленому законом порядку звернутись з позовом про виключення майна із-під арешту чи зі скаргою на дії виконавця, якщо будь-яке конкретно його приватне майно арештоване, чи зі скаргою на дії нотаріуса ( порядок оскарження встановлений Законом України «Про нотаріат). Таким чином законом визначено інший порядок встановлення такого факту.

Також, на думку суду, фактично з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на вільне користування та розпорядження приватним майном та усунення відповідних перешкод в користуванні та розпорядженні ним, коли це право не визнається будь-ким (ст.16 ЦК України), а дії органа, який це оспорює можуть бути оскаржені в установленому законом порядку по нормам КАСу чи ЦПК.

На підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Така відмова на думку суду буде відповідати вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якій в п. 1 указано, що в порядку окремого провадження розглядаються такі справи, якщо встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право, а в п. 2 указано, що відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена до суду.

Частинами 1 і 2 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, а також що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 234 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

Системне тлумачення цих статей свідчить про те, що не підлягає розгляду в судовому порядку справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення, а також встановлення цього факту посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

Тому заява про встановлення такого юридичного факту не підлягає розгляду в судах в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 235, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Керуючись ч. 3 ст. 235, п. 1 ч.2 ст. 122, ст.ст. 234, 256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1, заінтересована особа Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» та друга Державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту.

Цю ухвалу невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5- денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя