Справа № 203/451/17
Провадження № 2/204/903/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача адвоката Сіліна О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 43600 грн., три відсотки річних в сумі 2298,26 грн., а всього 45898,26 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 640 грн.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 30.07.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір строкової позики, відповідно до якого, відповідач взяв у нього грошові кошти в розмірі 2000 доларів США на особисті потреби. Позивач повідомив ОСОБА_2 , що вартість за користування грошима буде складати 10000 грн. за місяць, на що відповідач погодився. На посвідчення договірних стосунків за договором позики, відповідачем була складена розписка від 30.07.2015 року, в якій зазначалось про отримання в борг 2000 доларів, з умовою повернення до 01.09.2015 року. До теперішнього часу, відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти та проценти за користування ними не повернув, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. Зазначив, що відповідач не отримував від позивача грошові кошти, а отримувала третя особа. Вказав, що не може стверджувати чи писав відповідач розписку чи ні, та лише свідчення самого відповідача можуть бути доказом, що він не отримував грошових коштів, оскільки свідків немає. Неодноразово посилався на те, що відповідач на даний час перебуває у зоні АТО та просив зупинити провадження по справі.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що 30.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким, останній отримав 2000,00 доларів США до 01.09.2015 року.

Факт одержання грошей підтверджується розпискою від 30.07.2015 року, з якої вбачається, що відповідач отримав позику саме у сумі 2000,00 доларів (арк.с.4).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Встановлено, що відповідач власноручно написав розписку та підписав її особисто.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов`язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов`язання не припинено.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 2000,00 доларів США.

Посилання представника відповідача на те, що розписка не містить конкретизації валюти - яких саме доларів, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З урахуванням зазначеного, суд вираховує три відсотки річних, з першого дня прострочки грошового зобов`язання та на момент звернення позивача до суду, а саме за період з 02.09.2015 року по 06.02.2017 року.

Три відсотки річних за період з 02.09.2015 року по 06.02.2017 року складає - 1871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 74 (сімдесят чотири) коп., виходячи із розрахунку:
3% річних = сума х 3 % х кількість днів прострочки
боргу 100% кількість днів в році
3% річних = 43600,00 грн. х 3 % х 524 = 1871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 74
100% 366
(сімдесят чотири) коп.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 2000,00 доларів США та 3% річних від суми боргу 1871 грн. 74 грн.

Стосовно посилань представника відповідача щодо зупинення провадження, то суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.202 ЦПК України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі в випадку перебування сторони на строковій військовій службі або альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання.

Як вбачається з наданої суду довідки №2031, відповідач призваний не на строкову військову службу, а знаходиться у відрядженні в зоні проведення АТО при в/ч пп В 2830 (Луганська область) з 22.05.2017 року по 01.10.2017 року (арк.с.55).

Згідно п.3 ч.1 ст.202 ЦПК України суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони у тривалому службовому відрядженні.

Враховуючи положення ч.2 ст.202 ЦПК України, згідно якої, суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, а тому, підстав для зупинення провадження із зазначених у заяві представника відповідача обставин - не було, про що судом були постановлені відповідні ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Таким чином, оскільки Збройні Сили України на воєнний стан не переведені, необхідність зупинення провадження у справі не ґрунтуються на вимогах норм процесуального права, та зазначене представником відповідача не ґрунтується на законі.

Інші посилання представника відповідача суд не приймає до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США, та три відсотки річних за період з 02.09.2015 року по 06.02.2017 року у сумі 1871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар