Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_4, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним рішення та свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що автомобільна стоянка по АДРЕСА_1 не є об'єктом нерухомого майна, а є лише елементом іншої речі, тому не могла бути відчужена виконавчим комітетом на користь відповідача. Разом з тим, реєстрація об'єкту нерухомого майна здійснена виконавчим комітетом Чернігівської міської ради за відсутності згоди власника земельної ділянки. Крім того, на будівлю охорони, яка призначена для обслуговування автостоянки, не може виникнути право власності як на самостійний об'єкт, оскільки його будівництво відбулося з порушенням будівельних норм.

Враховуючи викладене, Чернігівська міська рада просила: визнати недійсним п. 1.48 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 158 від 20 червня 2011 року «Про оформлення правовстановлювальних документів на об'єкти нерухомого майна» в частині оформлення права власності на нерухоме майно на будівлю охорони літ. «А-1», площею 15,8 кв. м, автомобільну стоянку, площею 1 263 кв. м, по АДРЕСА_1 у зв'язку із будівництвом та введенням в експлуатацію; визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 29 червня 2011 року, видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на вказане майно ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним п. 1.48 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 158 від 20 червня 2011 року «Про оформлення правовстановлювальних документів на об'єкти нерухомого майна» в частині дозволу ОСОБА_4 оформлення права власності на нерухоме майно на будівлю охорони літ. «А-1», площею 15,8 кв. м, автомобільну стоянку, площею 1 263 кв. м, по АДРЕСА_1 у зв'язку із будівництвом та введенням в експлуатацію. Визнано недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 29 червня 2011 року, видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на будівлю охорони літ. «А-1», площею 15,8 кв. м, автомобільну стоянку, площею 1 263 кв. м, ОСОБА_4 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 20 червня 2011 року за № 158. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що пунктом 11 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 315 від 31 грудня 2004 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію автомобільної стоянки приватного підприємця ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, загальною площею 1 200 кв. м, обладнаної господарським способом для власних потреб. Згідно вказаного акта державній технічній комісії було пред'явлено закінчену будівництвом платну автомобільну стоянку, загальною площею 1 200 кв. м, яку збудовано згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданого 19 липня 2004 року за № 401, без зазначення назви особи, якою було надано дозвіл на їх проведення.

Відповідно до архітектурно-планувального завдання № 106, затвердженого начальником управління архітектури та містобудування 05 березня 2002 року, та висновку № 02-31/125 на проект будівництва від 29 квітня 2002 року органами місцевого самоврядування вирішувалося питання будівництва тимчасової платної автостоянки на 48 місць. У вказаних документах відсутні дані про наявність дозволу на будівництво будь-яких приміщень - об'єктів нерухомого майна.

Згідно договору оренди земельної ділянки від 28 вересня 2004 року Чернігівська міська рада передала, а ОСОБА_4 набула права на оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1263 га.

У 2005 році ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4».

За договором оренди земельної ділянки № 2394 від 16 листопада 2009 року Чернігівська міська рада передала в строкове платне користування ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,1263 га, на якій знаходиться платна автомобільна стоянка.

На схемі земельної ділянки, яка надана для експлуатації платної автомобільної стоянки по АДРЕСА_1, зазначено наявність будівлі розміром 3,7 м Ч 2.97 м.

В інвентаризаційної справи від 07 червня 2011 року відсутні дані про рік забудови спірного будинку охорони, який складається з підсобного приміщення та кімнати чергового.

20 червня 2011 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення за № 158 «Про оформлення правовстановлювальних документів на об'єкти нерухомого майна», згідно з п. 1.48 якого ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення свідоцтва про право власності на будівлю охорони літ. «А-1», площею 15,8 кв. м, автомобільну стоянку площею 1 263,5 кв. м, по АДРЕСА_1 у зв'язку із будівництвом та введенням в експлуатацію.

На підставі зазначеного рішення виконавчого органу місцевого самоврядування 29 червня 2011 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно із зазначенням опису об'єкта: будівля охорони літ. «А-1», площею 15,8 кв. м, автомобільна стоянка, площею 1 263,5 кв. м.

05 липня 2011 року комунальним підприємством «Чернігівське МБТІ» здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно - на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1. Проте, дані про реєстрацію автомобільної стоянки, площею 1 263.5 кв. м, як об'єкта нерухомого майна у матеріалах справи відсутні.

Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (зокрема п. 6 цих Правил встановлено певні вимоги до обладнання автостоянок) і не визначають правового статусу автостоянки, як майна.

Вимоги до планування автостоянок як для постійного, так і для тимчасового зберігання автомобілів також встановлено ДБН В.2.3.-15:2007 Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів, затверджених Наказом Мінбуду України від 07 лютого 2007 року № 44, введених в дію з 01 серпня 2007 року, якими передбачено на автостоянках влаштування приміщень для обслуговуючого персоналу, обладнання майданчиків для зберігання інвентаря, відповідних елементів інженерного обладнання, а також наявність твердого покриття (асфальтобетонне, бетонне, гравійне, щебеневе) та встановлення огорожі з негорючих матеріалів.

Згідно з додатком «Б» вказаних вище ДБН автостоянка - це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.

Разом з тим, ні державними будівельними нормами, ні правилами зберігання транспортних засобів не визначено правового статусу автостоянки як об'єкта нерухомого майна.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що з врахуванням визначення автостоянки, як певної частини земельної ділянки, спеціально обладнаної для зберігання транспортних засобів, об'єктом нерухомого майна є саме земельна ділянка, а не автостоянка як цілісний майновий комплекс.

За змістом ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, а також передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб віднесено до повноважень відповідних рад, а не їх виконавчих органів.

Враховуючи викладене, оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради порушено право територіальної громади в особі міської ради розпорядження землями, а тому таке право підлягає захисту, оскільки відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про прийняття виконавчим комітетом Чернігівської міської ради рішення про дозвіл на будівництво приміщення охорони по АДРЕСА_1, а також дані про погодження проектно-кошторисної документації забудови земельної ділянки за цією адресою та про введення в експлуатацію приміщення охорони за вказаною адресою, як окремого об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що приміщення для охорони на автостоянці збудовано за відсутності дозвільної документації та відповідної згоди Чернігівської міської ради на його розміщення як окремого об'єкта нерухомого майна, спірний об'єкт є самочинним будівництвом, його не може бути визнано капітальною спорудою, на яку видається окреме свідоцтво про право власності, тому свідоцтво про право власності щодо цього об'єкта є недійсним. Прийнявши рішення про надання дозволу на оформлення свідоцтва про право власності на автомобільну стоянку як об'єкта нерухомого майна, виконавчий орган місцевого самоврядування у порушення норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та за відсутності належних повноважень фактично розпорядився частиною земельної ділянки комунальної власності.

Апеляційним судом повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

С.О.Карпенко

О.В.Кафідова