УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про стягнення ненарахованих та недоплачених сум стипендії, інфляційних витрат,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 01 вересня 2012 року вона була студентом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара (далі - Дніпропетровський національний університет ім. Олеся Гончара), прийнятою на навчання за державним замовленням поза конкурсом за напрямом «Маркетинг» економічного факультету.

Оскільки її батько має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, у зв'язку з чим вона має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб.

Посилаючись на те, що з вересня 2012 року по червень 2016 року включно їй неправомірно виплачувалася стипендія у значно нижчому розмірі, просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по ненарахованій і невиплаченій стипендії за період з вересня 2012 року по червень 2016 року, а також інфляційні втрати та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 01 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на користь ОСОБА_2 ненараховану та невиплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по червень

2016 року в розмірі 6 305 грн. 13 коп., інфляційні втрати за цей же період в сумі 885 грн. 32 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 713 грн.

51 коп., а всього 7 903 грн. 96 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Встановивши, що позивач має право на отримання стипендії відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», врахував, що з грудня 2013 року по грудень 2014 року та за лютий-червень 2016 року позивачу стипендія не нараховувалася і не виплачувалася, оскільки вона за вказаний період отримала нижчий бал успішності і втратила право на отримання стипендії, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову про стягнення ненарахованих та недоплачених сум стипендії та інфляційних витрат за період в межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про стягнення не нарахованих та недоплачених сум стипендії, інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня