У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.

секретар Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона в період з 21.04.2007 року по 30.06.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від котрого має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З жовтня 2009 року сімейні стосунки між нею і відповідачем припинилися. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.11.2009 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ? частки усіх видів його заробітку щомісячно. Від сплати аліментів відповідач постійно ухиляється, станом на 30.09.2016 року має заборгованість у розмірі 25945,42 грн. Відповідач сином не цікавиться, ніякої участі в його вихованні не приймає, повністю втратив до сина будь-який інтерес та батьківські почуття.

Просила суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Краматорськ Донецької області батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь вартість сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_1 і оскаржила його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального і процесуального права; неповно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи; обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, фактично не доведені; крім того, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а саме: позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Краматорськ Донецької області батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь документально підтверджені судові витрати.

В судове засідання апеляційного суду представник Органу та піклування Краматорської міської ради не з'явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я

без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від котрого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Краматорського міського суду від 30.06.2011 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно довідки з місця роботи та характеристики, ОСОБА_2 працює та за місцем роботи характеризується позитивно.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається із статті 9 вказаної вище Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 вказаної вище Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається із частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 СК України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та положень закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності позовних вимог і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що ухилення батька дитини від виконання своїх обов'язків виражається в тому, що ОСОБА_2 веде розгульний та аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про те, що відповідач веде розгульний та аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що в судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування погодилася з доводами позивачки та просила позов задовольнити, проте в порушення вимог процесуального законодавства судом першої інстанції у змісті мотивувальної частини рішення відсутня юридична оцінка правової позиції третьої особи; відсутнє мотивування суду першої інстанції, за яких дана правова позиція третьої особи фактично не була взята до уваги при ухваленні рішення та була відхилена, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Що ж стосується правової позиції третьої особи - Органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина то вказаний висновок суперечить вимогам законодавства, оскільки такий захід є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Із матеріалів справи вбачається, що питання відносно ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування раніше взагалі не розглядалось і заходів впливу до нього не приймалось.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що в порушення вимог процесуального законодавства, судом першої інстанції у змісті мотивувальної частини рішення від 24.05.2017 року не наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи; їх юридична оцінка та визначені відповідно до них правовідносини, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: