УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 листопада 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 20 350 доларів США за програмою «Перше житло» з кінцевим строком повернення до 9 листопада 2027 року. Вважав, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті через відсутність ліцензії на здійснення таких операцій. Крім того, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, оскільки у зв'язку із зростанням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла. Вважав, що умови цього договору є несправедливим, зокрема у частині повернення кредиту у валюті, оскільки усі ризики знецінювання національної валюти відповідач поклав на нього та не попередив його про валютні ризики, а, відтак, банком недодержано вимоги ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати кредитний договір від 9 листопада 2007 року недійсним.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 2 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 4 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволені позову, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, вірно виходив із того, що під час укладення оспореного договору банк надав ОСОБА_4 детальну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується заявою позичальника, де він особисто був повідомлений під підпис в тому числі і про наявність ризиків, при цьому позивач надав своє письмове підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування споживчої нерухомості.

Також суди вірно зазначили, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П.Штелик