Справа № 639/4243/17
Провадження № 2/639/1852/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р. Суддя Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко В.Б.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання незаконною ухвали суду і стягнення з судді Іванової І.В.моральної та матеріальної шкоди,-

Встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання незаконною ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова та стягнення з судді Іванової І.В., яка винесла таку ухвалу, моральної та матеріальної шкоди в сумі 50 тис. грн.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

За нормами ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір .

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Із заяви ОСОБА_1 випливає, що між нею та суддею зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, відповідачем у таких спорах не можуть бути суди або судді, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з положеннями п.1 частини 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного і керуючись ст.122 ч.2 п. 1 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

ВідмовитиОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її заявою про визнання незаконною ухвали суду і стягнення з судді Іванової І.В. моральної та матеріальної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя-