АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6619/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Музичко С.Г.,

суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., при секретарі: Гоін В.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року позов Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість у розмірі 231 698,88 гривень, в тому числі 210 535,65 гривень заборгованості за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.02.1997 р., 21 163,23 грн. - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 18.02.2012 р. по 25.06.2015 р.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» понесені судові витрати у розмірі 2 737,00 гривень.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідачів просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року вартість квартири складає 31 721,00 гривень, що на момент здійснення операції становило 16 750 умовних одиниць за курсом Національного банку України. Повну вартість квартири відповідачі сплатили до 06 лютого 2012 року, як і визначено умовами даного договору. Також зазначає, що використання умовної одиниці на території України не передбачено, відповідно до листів Національного банку України від 12.03.1999 року та 04.02.2013 року.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири не виконане відповідачами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.02.1997 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» 06.06.2012 р. Закрите акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» змінило власне найменування на Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця».

Відповідно до пункту 4 Договору, продаж квартири здійснено за 31 721 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять одна) гривня, що на момент здійснення операції складає 16 750 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення Договору відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долару США.

Відповідно пункту 5 Договору Покупець повинен сплатити Продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення Договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 17.02.2012 р.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30 травня 2012 року у справі № 6-29цс12 Верховний Суд України дійшов висновку, що згідно зі ст. 169 ЦК Української PCP грошові зобов'язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, також не дозволяє здійснення оплати платежів в іноземній валюті у розрахунках між резидентами, якими є сторони по справі.Оскільки згідно з умовами спірних договорів купівлі-продажу квартир, покупна ціна, тобто грошові зобов'язання покупців за цими договорами виражені в національній валюті України - гривні. Визначення при цьому в договорах грошового еквівалента цих зобов'язань покупців в умовних одиницях законом не заборонено.

Відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України від 11 липня 2012 року по справі № 6- 26110св12, що набрало законної сили, за позовом ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_5 та інших встановлено, що належним виконанням зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир у будинку АДРЕСА_1 є внесення покупцями квартир грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Тобто належним виконанням зобов'язань за Договором слід вважати таку сплату у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту визначеної вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. В розгляді даної справи, предметом якої були аналогічні договори купівлі-продажу квартир у будинку АДРЕСА_1, брало участь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», що є позивачем у цій справі.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому обставини пов'язані з тлумаченням п. 4 Договору та терміну «умовних одиницях» є встановленими і не підлягають доказуванню.

Відповідно до рішення апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року по справі № 22-796-2658, що набрало законної сили за позовом, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії, належним виконанням зобов'язань за даним договором купівлі-продажу слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. Вищезазначеним рішенням апеляційного суду міста Києва встановлено, що за Договором від 06.02.1997 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» проведені виплати на загальну суму 6 805 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, заборгованість з оплати вартості квартири становить 9945 доларів США.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах» від 18 грудня 2009 року № 14 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК).

Враховуючи вищенаведене, судовими рішеннями було встановлено, що зобов'язання за даним договором у національній валюті України прирівнювалося до грошового еквівалента в умовних одиницях, під якими розумілися долари США, погашення заборгованості відбувається у гривнях, яка розраховується за офіційним курсом НБУ долара США до гривні станом на час подання позову.

Сторони, при укладені договору купівлі-продажу, визначили еквівалент національної грошової одиниці в іноземній валюті - умовна одиниця, маючи на увазі долари США.

Відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили, що під час укладення договору сторони визначили іншу грошову одиницю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що у договорі купівлі-продажу № 74 у будинку АДРЕСА_1, який укладено між сторонами 18.02.1997 року, у п.4 визначено, що продаж квартири здійснено за 31 721,00 гривень, що на момент здійснення операції складає 16 750 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам статті 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати. Крім того, порядок здійснення розрахунків для продажу квартири був визначений сторонами у додатковій угоді, згідно якої розмір щомісячної виплати встановлювався виходячи з еквіваленту 81 умовних одиниць в національній валюті України за курсом Національного Банку України на момент виплати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 року у справі за позовом ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_6. та інші, третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання угод недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_6., ОСОБА_3, ОСОБА_2 та інші до ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Головного управління юстиції в м. Києві, третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання угод недійсними вказана додаткова угода була визнана судом недійсною, у зв'язку із тим, що вона не була посвідчена нотаріально.

Однак, на момент внесення платежів відповідачами вона була дійсною, відповідачі не заперечували свого підпису під нею, виконували умови додаткової угоди.

З наданих суду апеляційної інстанції розрахунку сплати заборгованості вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 з лютого 1997 року щомісячно вносилися платежі у еквіваленті 81 доларам США, за курсом НБУ на день платежу, що свідчить про те, що сторонами був встановлений порядок визначення суми, що підлягає сплаті за укладеним договором. Питання про недійсність додаткової угоди постановлене лише у 2009 році.

Судом встановлено, що кінцевий строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув (18.02.2012 р. - останній день для оплати), ОСОБА_3, ОСОБА_2 не виконали зобов'язань з оплати вартості квартири і їх заборгованість перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на 25.06.2014 р. складає 9 945 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США (21,17 грн. за 1 долар США) становить 210 535,65 грн.

Три відсотки річних від простроченої грошової суми за період з 18.02.2012 року до 25.06.2015 року становить 9945 доларів США Х 0.03 / три відсотки річних за вказаний період/ / 365 Х 493 = 402, 98 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США (21,17грн.за 1 долар США) становить 21 163,23 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.

360-7 ЦПК України відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду

України від 21 грудня 2016року та у постанові Верховного суду України від 08.02.2017 року, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Правовий висновок Верховного Суду України по даних справах полягав у тому, що за

змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути

виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті,

сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на

день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи

іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід

з'ясувати сутність такого визначення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи встановив, що договором, який укладено сторонами, не було передбачено іншого порядку, ніж передбачений статтею 533 ЦК України, виконання грошового зобов'язання.

На думку колегії суддів наведені представником відповідачів доводи у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді