АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5368/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1841/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Дорош А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

зустрічним позовом ОСОБА_3, яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах, просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житлом, а саме, квартирою № 24 по пров. Героїв Бреста, 107 в м. Кременчук Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, які у вказаній квартирі не проживають з 2013 року, мешкають за іншою адресою, а саме у квартирі АДРЕСА_2 у звязку з тим, що шлюб між ним та відповідачем було розірвано у вересні 2013 року.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом та просила зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод їй та малолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні квартирою № 24 по пров. Героїв Бреста, 107 в м. Кременчук Полтавської області, шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 наприкінці літа 2015 року вигнав її з сином зі спірної квартири та перешкоджає їм користуватися нею.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 сторонами по справі не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 червня 2001 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3-762 (а.с. 6).

Станом на день розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечувалося сторонами, третіми особами та підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.4).

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2004 року до 20 вересня 2013 року.

Станом на день розгляду справи сторони фактично у спірній квартирі не проживають внаслідок виникнення між сторонами неприязних відносин, що не заперечується ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вимушено вибули зі спірного житлового приміщення, тобто наявні поважні причини, які виключають втрату користування ним.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 розділу ІІІ ЖК України.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується сторонами ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживають у спірній квартирі більше 12 місяців.

Вказане підтверджується актами обстеження АДРЕСА_3 від 13 липня 2016 року та від 19 квітня 2017 року (а.с. 5, 206), складеного представниками ОСББ № 57 та засвідчені підписами сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 відповідно.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджено показаннями свідка ОСОБА_6, які вона дала у суді першої інстанції, вказавши, що ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживають у спірному житловому приміщенні з липня 2014 року.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Встановивши факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні протягом більше ніж 12 місяців, суд першої інстанції не зясував належним чином поважність причин такого не проживання, прийшовши до висновків, що суперечать встановленим обставинам.

Так, місцевий суд встановив, з чим погоджується колегія суддів, що ОСОБА_3 має реальну можливість щодо доступу до квартири, оскільки має ключі від вхідних дверей квартири, що свідчить про те, що позивач не змінив замки у дверях. Вказане підтверджується актом ОСББ № 57 від 19 квітня 2017 року (а.с.206).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виселилися зі спірної квартири з метою уникнення конфліктів з ОСОБА_2

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено конкретну протиправну поведінку з боку позивача, спрямовану на перешкоджання колишній дружині та сину проживати у квартирі. При цьому, упереджувальні дії ОСОБА_3 по виселенню з квартири, з метою уникнення конфлікту, не можна вважати поважаною причиною для вибуття зі спірного житлового приміщення, оскільки відсутні відомості про будь-які неправомірні дії з боку позивача.

Всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_3 доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні понад 12 місяців не надала. Квитанції оплати комунальних послуг, а також квитанції на купівлю будівельних матеріалів, надані відповідачем, не свідчать про її проживання у спірній квартирі або про поважність не проживання у ній.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати ОСОБА_2, понесені ним внаслідок сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратити право користування квартирою № 24 по пров. Героїв Бреста, 107 в м. Кременчук Полтавської області.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 255,21 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_10

--//-- ОСОБА_11

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1