Ухвала іменем україни
12 липня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у 2012 році за переводом його було прийнято на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш» на посаді стрільця. У лютому 2015 року було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників. На день звільнення підприємством нараховано, але не виплачено 10 258 грн 57 коп. заробітної плати.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку станом на 10 липня 2015 рік у розмірі 26 837 грн 80 коп., а також 4 706 грн 11 коп. з урахуванням індексу інфляції та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 08 по 14 липня 2015 року в розмірі 1 219 грн 90 коп. та моральну школу в розмірі 300 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 по 14 липня 2015 року, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач в день звільнення - 05 лютого 2015 року не працював, доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою проведення з ним повного розрахунку до часу звернення з позовом до суду - 08 липня 2015 року суду не надав.

Такі висновки є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом установлено, що з 27 січня 2012 року по 05 лютого 2015 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш».

В день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата, остаточний розрахунок було проведено 14 липня 2015 року, зокрема позивачу була сплачена заборгованість із заробітної плати в сумі 10 258 грн 57 коп., а також компенсація втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 3 426 грн 96 коп.

Посилаючись на вищевказані обставини позивач просив стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме: починаючи з дня звільнення 05 лютого 2015 року по 14 липня 2015 року - день фактичного розрахунку.

Зокрема вказував, що на день звільнення з роботи відповідач нарахував, але не виплатив заробітну плату за період з липня 2014 року по лютий 2015 року внаслідок відсутності коштів. Сплатив відповідач заробітну плату лише 14 липня 2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, то наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-159цс13 від 22 січня 2014 року).

При цьому наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, відсутність коштів у роботодавця не може свідчити про відсутність його вини у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-76цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року).

Судом встановлено, що позивач в день свого звільнення 05 лютого 2015 року не працював у зв'язку з простоєм, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 05 лютого 2015 року стоїть позначка «М», що вказує про те, що в цей день працівник був відсутній на роботі.

Відповідно до відомостей обхідного листа на звільнення (а. с. 75), ОСОБА_6 04 лютого 2015 року, тобто за день до звільнення, здав перепустку, 05 лютого 2015 року обійшов такі служби, як інструментальна, спецодяг, ЖКВ, секція палива та бухгалтерію. Та обставина, що позивач в день звільнення частково оформив обхідний лист не свідчить про те, що він в цей день працював.

09 лютого 2015 року ОСОБА_6 ознайомлено з наказом від 05 лютого 2015 року № 111к та видано трудову книжку (а. с. 74, 77 - 79).

За таких обставин, встановивши обставини у справі та дослідивши докази на їх підтвердження, які позивачем не спростовано, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача з ПАТ «Азовзагальмаш» середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 по 14 липня 2015 року.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович