Справа № 755/7835/17
УХВАЛА

іменем України

"12" липня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів.

Ухвалою суду від 30 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж п'ять днів з дня отримання заявником ухвали.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: ім'я (найменування) позивача відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Тому, необхідно уточнити державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2, є громадянином Федеративної Республіки Нігерії та не має зареєстрованого місця проживання.

Статтею 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено,що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. При цьому у ст.3 зазначеного закону визначені терміни місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Зі змісту листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК).

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 Закону України "Про міжнародне приватне право"; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

З урахуванням зазначених вимог діючого законодавства необхідно зазначити зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача на території України, та чим це підтверджується для визначення підсудності цивільної справи.

Копію ухвали суду від 30 травня 2017 року позивачем було отримано 14 червня 2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, станом на 12 липня 2017 року позивач не усунув недоліки, що викладені в ухвалі суду від 30 травня 2017 року.

Згідно ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду, у встановлений строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, не виконає вимоги визначені ст. ст. 119, 120 ЦПК України, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 5 ст. 121 ЦПК України встановлено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 121, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, вважати такою, що не подана та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна