Справа № 468/788/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зазначивши, що 09.06.2007 року сторони уклали шлюб, який 14.07.2011 року було розірвано. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований по вулиці 2 Лінія, 13 в с. Добре Баштанського району Миколаївської області. Вказаний будинок зареєстрований на відповідача. Позивач просила провести поділ будинку, визначивши за нею, як співвласником будинку, право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, оскільки сторони добровільно не змогли розділити належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок.

Відповідач та його представник позов не визнали, вказавши, що до вимог позивача відповідно до ч.2 ст. 72 Сімейного кодексу України має бути застосована позовна давність, оскільки з часу розірвання шлюбу сторін минуло більше шести років. При цьому відповідач та його представник визнали, що спірний будинок був придбаний сторонами в період шлюбу за спільні кошти.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази (копію свідоцтва про шлюб сторін; копію свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами; копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на Рева; копію договору купівлі-продажу від 26.08.2008 року; Витяг з Державного реєстру правочинів від 26.08.2008 року; копію свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.09.2008 року; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 18.07.2014 року; звіт про визначення оціночної вартості житлового будинку), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 09.06.2007 року, який було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за № 28 від 14.07.2011 року. В період шлюбу 26.08.2008 року сторони за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований по вулиці 2 Лінія, 13 в с. Добре Баштанського району Миколаївської області. Вказаний будинок зареєстрований на відповідача. При цьому, позивач, як співвласник з 23.10.2008 року до теперішнього часу зареєстрований у вказаному житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Факт придбання майна в період шлюбу та за спільні кошти подружжя визнається сторонами, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна нерухомість була придбана в період шлюбу сторін за спільні кошти подружжя вона є спільною сумісною власністю сторін.

Як встановлено в ході судового розгляду сторони жодних домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні не досягали.

У звязку з цим - частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному.

Сторони в добровільному порядку відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України вказаний будинок шляхом укладення відповідного договору між собою не поділили.

За такого вимоги позивача є обґрунтованими.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування до вимог позивача про поділ спільного майна подружжя позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року №6-258цс15, слідує, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

При цьому, докази початку перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 60 ЦПК України має надати не позивач, а відповідач, який заявляє про пропуск позовної давності, проте відповідач та його представник таких доказів суду не надали, навпаки в запереченнях вказали, що відповідач жодним чином не порушував прав позивача на спільне майно та факт її не проживання в спірному будинку з 2011 року не є свідченням таких порушень.

Суд цілком погоджується з такою позицією відповідача, проте такі факти якраз свідчать про те, що позивачем не пропущено строків позовної давності та відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням позову - з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі.

На підставі викладеного та ст.ст. ст.ст. 60-61,69-70 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 61; 214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити, що частка співвласника ОСОБА_1 в будинку, що розташований за адресою: вул. 2 Лінія, 13 в с. Добре Баштанського району Миколаївської області, становить 1/2 (одну другу) частину та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по справі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: