"14" липня 2017 р. Справа № 363/2676/17
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

14 липня 2017 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «СКАЙД» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

12.07.2017 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «СКАЙД» про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справ и, зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Так, ознайомившись з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами суд вважає за необхідним залишити позовну заяву без руху з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Однак, відповідно до внесених змін до Закону України «Про судовий збір» від 22.05.2015 року № 484-VII, який набрав чинності 01 вересня 2015р. споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» діє в редакції Закону від 08.07.2011 року, у той же час ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 22.05.2015 року.

Крім цього, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір» як за першим (часовим) критерієм так і за другим (спеціальним) критерієм, оскільки остання редакція Закону України «Про судовий збір» ухвалена пізніше останньої редакції Закону України «Про захист прав споживачів» та є спеціальним нормативним актом у регулюванні питань справляння судового збору.

Сформульована правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України щодо порядку застосування Закону України «Про судовий збір»у разі конкуренції його норм з норами інших законів, що звільняють позивачів від сплати судового збору за пред'явлення позовів до суду (справа № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року).

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за подачу цього позову до суду, а тому позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» та надати документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено чіткий перелік осіб, які звільняються або мають пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, фізичною особою, судовий збір справляється у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви майнового характеру, яка подана, фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, яка містить одну вимогу майнового характеру і одну вимогу немайнового характеру, суд вважає за необхідним залишити її без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви, яка містить одну вимогу майнового характеру і одну вимогу немайнового характеру, або надати до суду докази у підтвердження підстав для відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позов подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позову без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 121 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «СКАЙД» про захист прав споживачів - залишити без руху.

Запропонувати позивачу виправити недоліки позовної заяви у строк пять днів з дня отримання ухвали, та розяснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.Б. Баличева