Справа №589/3366/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/980/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив розірвати спадковий договір від 11.04.2016 року укладений між ним та ОСОБА_4 та зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 11.04.2016 року він уклав з ОСОБА_4 спадковий договір, згідно умов якого відповідач зобовязувалася виконувати його розпорядження та забезпечувати його продуктами харчування, необхідним одягом, взуттям, надавати матеріальну допомогу грошима за додатковою домовленістю, виконувати дрібний ремонт квартири, сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, а у випадку його смерті набувала права власності на належну йому квартиру АДРЕСА_2 (колишня Кірова) в м. Шостка Сумської області. Однак відповідач систематично не виконує умови договору: не забезпечує його продуктами харчування, придатним для носіння одягом та взуттям, не здійснює догляд та не надає необхідну допомогу. Незважаючи на те, що позивач хворів, відповідач догляду за ним не здійснювала, також комунальні платежі він оплачує сам, за власні кошти.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що у справі відсутні докази того, що ним було надано розпорядження з приводу придбання побутової техніки та здійснення ремонту в квартирі відповідачем. Навпаки він заявляв, що грошові кошти були отримані відповідачем шляхом обману, та використані лише частково для придбання техніки, що підтверджується його звернення з цього приводу органів прокуратури. Також, вказує, про доведеність факту його отруєння відповідачем. Крім того, зазначає про безпідставність висновку суду про наявність на нього стороннього впливу та порушення судом процесуальних строків розгляду справи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач та її представник вважають рішення законним і просили відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення без змін. Як повідомили представник в судовому засіданні витрати, понесені позивачем на своє лікування, відповідач не відшкодовували у звязку із розглядом позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів на підтвердження того, що відповідач на час подання позовної заяви не виконувала своїх обовязків за договором спадкування, що є підставою для його розірвання, суду не надано і в судовому засіданні таких доказів не здобуто.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 11.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений спадковий договір, за умовами якого остання зобовязується виконувати передбачені в договорі розпорядження ОСОБА_3, і в разі його смерті набуває право власності на належне йому майно - квартиру за № 31, що знаходиться в м. Шостка, Сумської області в будинку № 11.

Відповідно до п. 2.1 даного договору за життя ОСОБА_3 на ОСОБА_4 покладається обовязок виконувати такі дії: забезпечувати ОСОБА_3 продуктами харчування, необхідним одягом і взуттям при необхідності, надавати матеріальну допомогу грошима за додатковою домовленістю; виконувати дрібний ремонт квартири; сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, а також вартість послуг за користування електроенергією та міським телефонним звязком; забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів.

В пунктах 4.2, 4.3 договору зазначено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, і не є правочином, що вчиняється відчужувачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Також сторони стверджують, що не є визнаними недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу договір може бути розірвано в судовому порядку.

Також, нотаріусом зазначено, що договір підписано в її присутності, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено, та накладено заборону відчуження зазначеної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

ОСОБА_3 в своїй позовній заяві та поясненнях в суді стверджує, що ОСОБА_4 не виконує належним чином своїх зобов'язань за спадковим договором, порушує умови, зазначені в п. 2.1 спірного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно представлених відповідачем доказів 04 травня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1239-088, відповідно до умов якого позивач отримав споживчий кредит на придбання світло прозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, у тому числі вікон та балконних дверей за державною цільовою економічною програмою енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2016 роки, затвердженої постановою КМУ від 01 березня 2010 року №243 ( а.с.82-89).

Кредит ОСОБА_3 погашав особисто, за рахунок коштів своїх заощаджень, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.90-91).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у період з 15 листопада 2016 року по 28 листопада 2016 року та 24 березня 20017 року по 04 квітня 2017 року перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні №1 КЗ «Шосткинська ЦРЛ» та особисто придбавав ліки на лікування ( а.с.65-70).

А заперечення відповідач щодо відсутності позивача за місцем зареєстрованого місця проживання та вживання нею заходів його розшуку не спростовують мотивів позову про неналежне виконання нею умов укладеного договору з приводу забезпечення належними лікувальними засобами, виконання дрібного ремонту квартири за власні кошти, оскільки п.2.1 спірного договору на відповідача покладені обовязки, при виконанні яких вона несе матеріальні витрати, внаслідок чого їй після смерті позивача переходить у власність квартира.

Надані ОСОБА_4 докази про забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування та здійснення дрібного ремонту квартири не дають достатніх підстав для висновку про належне виконання нею зобов'язань, передбачених спадковим договором.

Отже, за встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що укладений 11 квітня 2016 року спадковий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає розірванню.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зняття заборони на відчуження квартири із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Як убачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням спадкового договору, 11 квітня 2016 року накладено заборону на відчуження квартири за № 31, що знаходиться в м. Шостка, Сумської області в будинку № 11, яка належить ОСОБА_3, до припинення договору.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про розірвання спадкового договору.

Тобто, рішення суду про розірвання спадкового договору є підставою для зняття заборони на відчуження вищевказаної квартири із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що частково доводи викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в частині розірвання спадкового договору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню понесені судові витрати за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 578 грн. 76 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року скасувати і позов частково в частині розірвання спадкового договору задовольнити.

Розірвати спадковий договір від 11 квітня 2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання позову та апеляційної скарги в сумі 578 грн. 76 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: