Справа №490/7190/16-ц 20.07.2017 20.07.2017 20.07.2017
Справа №490/7190/16-ц Головуючий першої інстанції Мамаєва О.В.
Провадження №22-ц/784/1343/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

20 липня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 серпня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №53МФ/2007, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 190 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим строком повернення кредиту до 07 червня 2017 року.

Цього ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого останній у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №53МФ/2007, передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загально площею 50.80 кв.м., житловою площею 34.10 кв.м.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 04 липня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 252 234.57 доларів США, з яких: 134 817.61 доларів США - заборгованість за кредитом, 21 309.92 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 96 107.04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 що розташований по вулиці Потьомкінській в місті Миколаєві та виселити відповідача та всіх мешканців зі спірної квартири.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 серпня 2016 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення (а.с.35).

Наступною ухвалою цього ж суду від 12 жовтня 2016 року до участі у справі в якості належного відповідача залучено ОСОБА_3 (а.с.61).

В подальшому, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 березня 2017 року до участі у справі в якості належного відповідача залучено ОСОБА_2 (а.с.121).

Ознайомившись із матеріалами справи та не погодившись із постановленою у справі ухвалою судді районного суду про відкриття провадження, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 серпня 2016 року про відкриття провадження у справі скасувати. При цьому, остання вказувала на порушення суддею районного суду, як правил підсудності, так і норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ст.107 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ст.109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичних осіб пред'являються в суд за їхнім зареєстрованим місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України та п.42 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються виключно за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Названа норма є імперативною і недотримання її приписів, згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, тягне за собою, як наслідок, беззастережне скасування постановленої з порушенням правил виключної підсудності ухвали.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а тому: позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини повинні вирішуватися судами виключно за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило вимогу до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, звернувшись до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Спір, що виник між сторонами, стосується нерухомого майна, а саме, трикімнатної квартири №34, що розташована в будинку №81/83 по вулиці Потьомкінській в місті Миколаєві, яка за територіальним поділом відноситься до Центрального району міста Миколаєва, а тому, за умови дотримання позивачем порядку подання та оформлення позовної заяви, саме Центральний районний суд міста Миколаєва зобов'язаний був її прийняти та на її підставі відкрити провадження у справі.

Разом з тим, відкриваючи провадження у даній справі, районний суд не звернув уваги на наступне.

Згідно з ч.1 ст.26, ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтями 28,29 ЦПК України передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Процесуальне правонаступництво між відповідачем та його спадкоємцями у порядку ст.37 ЦПК України допускається, якщо на момент відкриття провадження у справі цивільна правоздатність відповідача не припинилася. Спадкоємці померлого на момент відкриття провадження у справі боржника не є процесуальними правонаступниками у цій справі, а наявність правонаступництва у матеріальних правовідносинах має вирішуватися за позовом, заявленим безпосередньо до спадкоємців боржника.

Отже, цивільна справа, сторонами якої на час пред'явлення позову є померлі особи розглядатися не може, а суд встановивши вказані обставини, повинен постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

14 липня 2016 року районний суд на виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України направив запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_4 (а.с.33).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України в Миколаївській області та актового запису про смерть за №3207 від 08 серпня 2013 року, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції убачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.34,68).

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у даній справі, суддя районного суду не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка на час пред'явлення позову померла, тому такий спір не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України), оскільки є інший спосіб захисту прав кредитора та порядок розгляду таких вимог.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала судді на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі у відповідності до закону.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 серпня 2016 року - скасувати, а позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у цивільній справі у відповідності до закону.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина