АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 755/2654/17-ц Головуючий в 1 інстанції - Чех Н.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8119/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.

Крім того, позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо неї.

Своє клопотання обґрунтував тим, що дана земельна ділянка була ним придбана у 2011 році, проте в липні 2013 року державним реєстратор було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на підставі договору від 06.12.2007 року. У зв'язку з чим він вважає, що ОСОБА_1 може відчужити спірну ділянку, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_1, про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, та скасування запису про право власності - задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,7605 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати Зазначив, що судом всупереч ч.3 ст. 151, ч.3 ст. 152 ЦПК України не враховано, що вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами і жодним чином не забезпечать та не сприятимуть виконанню можливого рішення суду. Суд не врахував того, що предметом позову є не земельна ділянка, а вимоги зі скасування запису у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Зміна власника земельної ділянки ніяк не може вплинути на утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тобто вид забезпечення позову, який обрав позивач, не відповідає заявленим позовним вимогам. В разі задоволення позовних вимог позивача будуть скасовані записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2013 року і можлива зміна власника земельної ділянки ніяк не буде впливати на виконання рішення суду.

До апеляційного суду сторони не з'явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1 а тому має бути накладено арешт на спірну земельну ділянку. В частині заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, суд відмовив, оскільки дана вимога є неконкретизованою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як суд допустив порушення норм процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1. ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Як вбачається з копії позовної заяви, яка знаходиться в матеріалах контрольного провадження, позивач пред'явив позов до відповідачів та просив визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та про скасування запису про право власності.

Будь-яких вимог, щодо витребування, повернення чи визнання права власності на земельну ділянку позовна заява не містить.

Таким чином, висновок місцевого суду, що предметом даного спору, з урахуванням суб'єктного складу сторін в даній справі, є земельна ділянка є помилковим.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що позивачем подано позов немайнового характеру.

Клопотання позивача про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань, щодо неможливості виконання рішення суду про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.

Також, апеляційним судом встановлено, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали право власності на арештовану судом земельну ділянку належало третій особі по справі.

Тобто , суд, накладаючи арешту на майно, що не належить відповідачеві порушив вимоги п.1 ч.1. ст.152 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновків, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

При цьому колегія суддів роз'яснює позивачу, що останній не позбавлений права подати заяву про забезпечення позову у інший спосіб ніж передбачено п.1 ч.1. ст.152 ЦПК України.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 312 ЦПК України ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року, скасувати та постановити нову, якою в задоволені клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,7605 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: