АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

25 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Немировської О.В., Пікуль А.А.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року про відмову в забезпеченні позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії штатного розкладу та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про припинення дії штатного розкладу та відшкодування збитків.

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права.

Як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не надано доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову, оскільки до заяви про забезпечення позову долучено копію оголошення про продаж квартири в мережі «Інтернет». Також вважав невірним висновок суду про відсутність документів, що підтверджують право власності ОСОБА_2 на квартиру. Зазначав, що про документи, які підтверджують право власності відповідача на квартиру, зазначено в заяві про забезпечення позову, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про перенесення судового засідання, посилаючись на те, що 25.07.2017 буде відсутній на території України.

Колегія суддів визнала причину неявки ОСОБА_1 неповажною оскільки, до заяви про відкладення розгляду справи не надано доказів, які підтверджують причини поважності неявки в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову та доказів того, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову, чи створювати обставини, які б унеможливлювали його виконання.

Суд також дійшов висновку про те, що не надано належних доказів того, що квартира, на яку позивач просить накласти арешт, належить на праві власності відповідачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає їх правильними, виходячи з наступного

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утрудни ти чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Частина 2 статті 151 ЦПК України зобов'язує позивача обґрунтовувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 6) - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 7 Постанови № 6, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ч. 5 ст. 153, ст. 209, 210 ЦПК України мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Більш того судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог щодо забезпечення позову, зокрема, доказів належності квартири на праві власності відповідачу, оскільки пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Суд першої інстанції також вірно виходив з того, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 заявив позовні вимоги до фізичної особи ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії та відшкодувати збитки, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є головою правління ОСББ «БАШТА» з 25.10.2010 та обіймає дану посаду незаконно з 25.10.2012. Вважав, що під час незаконного перебування ОСОБА_2 на посаді голови правління ОСББ «БАШТА» та прийняття ним рішень з питань фінансово-господарської діяльності ОСББ «БАШТА» співвласникам ОСББ «БАШТА» завдано значного збитку у розмірі 2 365 200 грн.

Таким чином ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги щодо незаконної фінансової діяльності ОСОБА_2 як голови правління ОСББ «БАШТА» та водночас просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке він вважає, належить фізичній особі ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, про що свідчить розміщення ним оголошення в мережі «Інтернет» на сайті «OLX» про продаж квартири. Як вбачається з копії оголошення, долученої апелянтом до заяви про забезпечення позову, на продаж виставлена квартира, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1, 11/14 поверх. Поряд з цим із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. В оголошенні не зазначено номер квартири, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав вважати, що виставлена на продаж квартира є квартирою ОСОБА_2 та належить останньому на праві власності.

За вказаних підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог щодо забезпечення позову, дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі таких висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу судової колегії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/8141/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8808/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.