Справа № 754/8920/17
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., перевіривши виконання вимог ст. 109-120 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «П.О.С.Т.», Товариство з обмеженою відповідальністю «Модів-Авто», Головний сервісний центр МВС України про визнання правочинів недійсними, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить:

-визнати відповідача винною у вчиненні цивільно-правового правопорушення;

-визнати недійсними угоди про відчуження транспортних засобів та зобов'язати органи МВС анулювати відповідну реєстрацію;

-заборонити Головному, регіональним та територіальним сервісним центрам МВС України проводити подальші перереєстрації автомобілів на нових власників без згоди позивача.

Вказану позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у п. 2, 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а саме:

- не зазначено місце проживання (перебування) або місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 та не заявлено клопотання щодо витребування вказаної інформації судом;

- не конкретизовано зміст позовних вимог, у відповідності до ст. 16 ЦК України, яка містить перелік способів захисту прав та законних інтересів судом, серед яких відсутній такий спосіб як визнання особи виною у вчинені цивільно-правового правопорушення.

Зокрема, позивач просить зобов'язати органи МВС анулювати реєстрацію транспортних засобів, при цьому не конкретизує який саме орган він просить зобов'язати вчинити такі дії, не залучає вказаний орган в якості особи, яка має брати участь у справі.

Крім вказаного є незрозумілою позовна вимоги №5 щодо заборони Головному, регіональним та територіальним сервісним центрам МВС України проводити подальші перереєстрації автомобілів на нових власників без згоди позивача.

Так, вказані особи не залучені до участі у справі, та, зокрема, з тексту позовної заяви є незрозумілим чи є вказана вимога способом забезпечення позову, що потребує сплати судового збору, чи є саме позовною вимогою, яка підлягає вирішенню в загальному порядку.

У порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує повну сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Зокрема, у відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Вбачається, що в позові об'єднано чотири вимоги немайнового характеру, однак квитанція свідчить про сплату судового збору лише за дві з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Вище зазначене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «П.О.С.Т.», Товариство з обмеженою відповідальністю «Модів-Авто», Головний сервісний центр МВС України про визнання правочинів недійсними - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: