У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» до ОСОБА_3 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» (далі - ТОВ «Транспроект-1») звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено угоду безвідсоткової позики, за умовами якої останній отримав позику у розмірі 511 236 грн 75 коп. на строк до 1 січня 2020 року. Взяті на себе зобов'язання за угодою безвідсоткової позики відповідач не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 534 042 грн 72 коп., з яких: сума основного боргу - 511 236 грн 75 коп., 3 % річних - 6 418 грн 53 коп., інфляційні втрати - 16 387 грн 44 коп.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Транспроект-1» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за угодою безвідсоткової позики в розмірі 534 042 грн 72 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, позов ТОВ «Транспроект-1» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Транспроект-1» заборгованість за угодою безвідсоткової позики в розмірі 534 042 грн 72 коп. та 8 010 грн 64 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скаргапідлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Транспроект-1», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своє зобов'язання за угодою безвідсоткової позики, тому стягнув з ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та на підставі ст. 88 ЦПК України 8 010 грн 64 коп. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження сплати боргу за угодою безвідсоткової позики від 4 вересня 2006 року, сума позики стягнута згідно з позовними вимогами.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 4 вересня 2006 року між ТОВ «Транспроект-1» та ОСОБА_3 укладено угоду безвідсоткової позики, за умовами якої останній отримав позику у розмірі 511 236 грн 75 коп. на строк до 1 січня 2020 року.

Згідно з п. 3.2 угоди позика надається отримувачу позики перерахуванням коштів з розрахункового рахунку позичальника на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Експоінвест» (далі - ТОВ «Експоінвест»), за умовами договору, укладеного 30 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Експоінвест».

Відповідно до п. 5.2 угоди у випадку розірвання трудової угоди між позичальником та отримувачем позики, незалежно від причин такого розірвання, непогашена частина позики утримується із заробітної плати, виплаченої отримувачу позики при кінцевому розрахунку. У випадку недостачі коштів, які мають бути сплачені при остаточному розрахунку для погашення позики, залишок непогашеної позики отримувач позики повинен внести в касу позичальника протягом 3 робочих днів після отримання остаточного розрахунку.

Наказом Генерального директора ТОВ «Транспроект-1» від 26 жовтня 2015 року № 15/К відповідача звільнено з посади заступника директора - відповідального за дотримання вимог земельного законодавства, стандартів, норм та правил при виконанні робіт із землеустрою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Так, згідно з бухгалтерською довідкою від 1 березня 2013 року № 2 ОСОБА_3 за рахунок дивідендів погасив частину позики за угодою від 4 вересня 2006 року в розмірі 89 800 грн.

Разом з тим апеляційний суд не взяв до уваги зазначений доказ часткового погашення відповідачем позики, пославшись на те, що товариством було проведено перерахунок операції від 1 березня 2013 року № 2, внаслідок чого заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Транспроект-1»за угодою безвідсоткової позики від 4 вересня 2006 року повернуто до суми в розмірі 511 236 грн 75 коп.

Проте апеляційним суд не перевірив, чи грошові кошти в розмірі 89 800 грн після проведення перерахунку операції від 1 березня 2013 року № 2 були повернуті ОСОБА_3 або на розрахунковий рахунок ТОВ «Експоінвест».

Також апеляційний суд не звернув уваги на довідку Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 5 жовтня 2016 року та не з'ясував, чи не відбувалось погашення відповідачем зобов'язання за угодою безвідсоткової позики від 4 вересня 2006 року за рахунок заробітної плати та нарахованих дивідендів.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не надав належної правової оцінки доводам сторін і наданим ними доказам і дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача судовий збір, не врахував, що ОСОБА_3 є інвалідом І групи (а.с. 92).

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик