Справа № 755/9420/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені, зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», -

в с т а н о в и в:

Позивач за основним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що 19.03.2007 року між Банком та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.03.2028 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 01 по 19 число (включно) кожного місяця. 04.09.2009 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 1.4 Кредитного договору в новій редакції. 16.10.2009 року між ними укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту. 06.10.2010 року укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 838,00 доларів США, зі строком сплати 06-го числа кожного місяця. Крім того, вони домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № 1. 15.10. 2014 року укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на стандартну. Позичальник зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 06 число кожного місяця. Змінено графік погашення та розмір процентної ставки по кредиту. Домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № 1 та № 2. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 4900. Натомість, відповідач порушив умови договору не сплачуючи платежі для погашення кредиту, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. 12.03.2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 03.06.2016 року, вимога банку залишена без задоволення. Таким чином, станом на 03.06.2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 71 846,62 доларів США, з яких: 66 256,05 доларів США - кредитна заборгованість; 5 590,57 доларів США - заборгованість по процентам; пеня - 43 420,00 грн. (22 327,38 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 21 092,62 грн. - пеня за прострочення сплати процентів).

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що 19.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та нею укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким вона начебто отримала грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 434 300,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 кредитного договору. Дата остаточного повернення 19.03.2028 року. Кредит надавався шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 4900, МФО 351005 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.5 договору). Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору повертаються на рахунок № 366 в АКІБ «УкрСиббанк», код Банка (МФО) 351005, та здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід'ємною частиною. Тобто станом на сьогоднішній день термін повернення кредиту не настав. Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 - у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення Кредиту (п.п. 1.3.3. Договору). Як вбачається із графіку платежів, погашення кредиту - додаток № 1 до кредитного договору № 0 від 19.03.2007 року, розмір щомісячного погашення основної суми кредиту не зазначений. Договір письмово укладений про видачу їй кредиту в іноземній валюті - доларах США, тоді як фактично кредит був виданий у гривнях, а тому повинен погашатися у гривнях. При цьому, на позичальника покладаються всі ризики курсової різниці, витрати по сплаті за конвертацію. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, на виконання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту на інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. В п. 2.4. зазначених Правил вказано, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Також, банк не розписав сукупну вартість кредиту в національній валюті при зміні курсу, не вказав сукупну вартість по кожному платіжному періоду, що спричиняє порушення балансу рівності прав сторін кредитного договору від 19.03.2007 року, а тому в силу п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказана умова є несправедливою, всупереч принципу добросовісності, так як його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Графік платежів, Додаток № 1, який складений у доларах США, але розмір щомісячного платежу та дані про еквівалент у гривнях в ньому відсутні. Також, не розписана докладно сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. У зв'язку з чим вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання, що призвело до порушення її прав, як споживача фінансових послуг, введення в оману, та зайвих витрат. Зі змісту кредитного договору вбачається, що жодною умовою не встановлено строків сплати платежів по основній сумі кредиту. Суми платежів за розрахунковий період не визначені в графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток № 1) та суми залишку максимальної заборгованості за кредитом, визначені в графіку погашення кредиту (додаток № 1) відмінні за кожний аналогічний період, що ставить під сумнів як період виникнення простроченої заборгованості, так і наявність простроченої заборгованості взагалі. Тому, вона позбавлена інформації про те, яку частину коштів з місячного платежу банк зараховує на відсотки, а яку на тіло кредиту, не може правильно визначити суму заборгованості по кредиту та відсоткам.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Зауважив, що в заяві відповідача про видачу кредиту було прохання видати кредит саме в доларах США. Як і було підтверджено стороною відповідача те, що кредит отримувався саме в іноземній валюті. Банк діяв лише в рамках закону. З приводу зустрічного позову зазначив, що порушень з боку банку вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не має, про що свідчить підпис відповідача в договорі.

Представник відповідача в судовому засіданні основний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, обставини викладені в зустрічному позові та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зауважив, що позивач не надав доказів наявності боргу, так як не надано первинних документів. Розрахунок боргу не є доказом у справі. Меморіальний ордер не доводить видачу кредиту в іноземній валюті. Зарахування коштів на рахунок відповідача було в національній валюті. Графік погашення боргу не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не розписано яка є сума по тілу кредиту, а яка сума на відсотки. Вважає, що укладенням спірного договору банк приховав свою мету - отримати прибуток на коливанні валюти. Підтвердив, що підпис на кредитному договорі є відповідача, як і підписувалася нею заява на отримання грошей в валюті, але отримувалися кошти в гривні, і саме отримання в гривні влаштовувало відповідача. Певний час відповідач виконувала умови договору, які на спочатку її влаштовували, але згодом курс валюти значно виріс. Зауважила, що відповідач погашала кредит в гривні, хоча і розрахований по курсу валюти.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В суді встановлено, що 19.03.2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.03.2028 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Крім того, може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором.

Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 01 по 19 число (включно) кожного місяця.

04.09.2009 року позивач та відповідач уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 1.4 Кредитного договору в новій редакції.

16.10.2009 року між сторонами по справі укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту.

06.10.2010 року укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 838,00 доларів США, зі строком сплати 06-го числа кожного місяця. Крім того, сторони домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № 1.

15.10. 2014 року укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на стандартну. Позичальник зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 06 число кожного місяця. Змінено графік погашення та розмір процентної ставки по кредиту. Для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № 1 та № 2.

З наданих документів встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 4900.

Згідно з п.7.1 Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Натомість, відповідач порушив умови договору не сплачуючи платежі для погашення кредиту. 12.03.2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 03.06.2016 року, вимога банку залишена без задоволення.

У зв'язку з викладеними обставини позивач за основним позовом просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.06.2016 року становить 71 846,62 доларів США, з яких: 66 256,05 доларів США - кредитна заборгованість; 5 590,57 доларів США - заборгованість по процентам; пеня - 43 420,00 грн. (22 327,38 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 21 092,62 грн. - пеня за прострочення сплати процентів).

Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 04.03.2015 року 30% (Постанова НБУ № 154 від 02.03.2015 року), з 28.08.2015 року - 27% (Постанова НБУ № 557 від 27.08.2015 року), з 25.09.205 року - 22% (Постанова НБУ № 627 від 24.09.2015 року), з 22.04.2016 року - 19% (Постанова НБУ № 278 від 21.04.2016 року), з 27.05.2016 року - 18% (Рішення Правління НБУ № 25-рш від 26.05.2016 року).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Вивчивши та проаналізувавши надані сторонами докази по справі суд дійшов висновку, що основний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача суд не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими, та не підтверджені доказами.

З приводу зустрічного позову суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, та шостою статті цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обґрунтування позовних вимог позивача за зустрічним позовом та надані ним докази, відповідність діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовні вимоги. Викладені обставини дають підстави для відмови у задоволенні позову.

Суд не приймає до уваги і доводи позивача за зустрічним позовом щодо порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки згідно п. 9.13 Кредитного договору, підписаного ОСОБА_2, позичальник підтвердила, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі, і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї; перед підписанням даного договору нею отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем за основним позовом було сплачено судовий збір - 27 648,97 грн., дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11-14, 16, 202, 203, 215, 216, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 639, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 60, 61, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 березня 2007 року в розмірі 71 846,62 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у розмірі 43 420,00 грн., та суму сплаченого судового збору - 27 648,97 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: