Справа №489/2306/14-ц 19.07.2017 19.07.2017 19.07.2017
Справа № 2489/2306/14-ц
Провадження № 22ц/784/1474/17 Головуючий у 1-ї інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачів - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

прокурора - Жмура Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_11, ОСОБА_12,

ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16,

ОСОБА_17

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року

за позовом

ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12, ОСОБА_18,

ОСОБА_13, ОСОБА_19,

ОСОБА_15,

ОСОБА_16, ОСОБА_17

до

Головного управління юстиції у Миколаївській області

(далі - СДП «Укрспец'юст»),

Управління державної виконавчої служби

Головного управління юстиції у Миколаївській області

(далі - УДВС ГУЮ у Миколаївській області),

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс»

(далі - ТОВ «Ніконджитбудсервіс»),

ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,

ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,

треті особи - ОСОБА_30, ОСОБА_31,

Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал»,

Комунальне підприємство «Міські теплові мережі»,

Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»

про визнання недійсними прилюдних торгів і угод з продажу приміщень грутожитку, протоколів та актів проведення прилюдних торгів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2006 року позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом, який в подальшому уточнили, та просили про визнання недійсними прилюдних торгів, які відбулися 18 серпня 2005 року, як угод з продажу приміщень гуртожитку та складених внаслідок цих угод протоколів та актів проведення прилюдних торгів.

Позивачі зазначали, що вони є мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1, що належав на праві власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс», в який вони вселилися як працівники Миколаївського заводу конденсаторів.

18 серпня 2005 року в порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області про стягнення з ТОВ «Ніконджитбудсервіс» боргу були проведені прилюдні торги з реалізації майна, належного товариству, житлових та нежитлових приміщень гуртожитку, які не набули статусу самостійного об'єкта нерухомості.

Посилаючись на те, що організація та порядок проведення торгів здійснені з порушенням чинного законодавства, що призвело до порушення їхніх житлових прав, просили визнати прилюдні торги приміщень гуртожитку по АДРЕСА_1, а також протоколи і акти проведення прилюдних торгів недійсними.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2013 року до участі у справі залучено правонаступника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області - Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвалою того ж суду від 10 червня 2013 року закрито провадження у справі в частині вимог до СДП «Укрспецюст» на підставі п.7 ч.1 ст.207 ЦПК України, у зв'язку з ліквідацією юридичної особи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено стягувачів за виконавчим провадженням - ОСОБА_31, Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», Комунальне підприємство «Міські теплові мережі» та Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_32 до СДП «Укрспец'юст», УДВС ГУЮ у Миколаївській області, ППВР ВДВС ГУЮ у Миколаївській області, ТОВ «Ніконджитбудсервіс», ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколів та актів проведення прилюдних торгів залишено без розгляду, на підставі ст. 207 ЦПК України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2017 року, в якому усунуто описку за ухвалою цього ж суду від 16 червня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_33, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачем ОСОБА_18 рішення суду не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, і ОСОБА_17, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі фактично оскаржують дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються порядку проведення прилюдних торгів, а є самостійним способом захисту порушеного права. Оскільки позивачі є наймачами приміщень гуртожитку та не є учасниками (сторонами) виконавчого провадження, в межах якого проводилися прилюдні торги з реалізації спірного майна, їх права при проведенні прилюдних торгів не порушені.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права і обставинам справи.

При вирішені справи судом встановлено, що 28 грудня 1972 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради гуртожиток по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію та передано на баланс Миколаївського заводу конденсаторів, на базі якого згідно з наказом Мінмашпрому України від 24 лютого 1994 року було створено Відкрите акціонерне товариство «Ніконд» (а.с.137, т.1).

14 січня 2000 року на добровільних засадах шляхом об'єднання вкладів засновників ВАТ «Ніконд» та фізичних осіб ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_31 було створено ТОВ «Ніконджитбудсервіс», до статутного фонду якого увійшла і будівля цього гуртожитку (а.с.132-133, т.1).

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2001 року ТОВ «Ніконджитбудсервіс» 3 липня 2001 року отримало свідоцтво на право колективної власності на гуртожиток загальною площею 6575,5кв.м, яке зареєстроване в Миколаївському бюро технічної інвентаризації в той же день за № 303 (а.с.131, т.1).

24 березня 2003 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_36 придбала 2/100 частини нежитлових приміщень, що розташовані на першому поверсі зазначеного гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 року та додатковими рішеннями цього ж суду від 18 квітня 2005 року, ухваленими у цивільній справі № 2-2173/05, визначені частки власників у праві спільної сумісної власності на гуртожиток: за ТОВ «Ніконджитбудсервіс» - 9068/10000 частини, за ОСОБА_37 - 53/10000 частини; за ОСОБА_38 - 329/10000 частини, за ОСОБА_39 53/10000 частини, за ОСОБА_40 - 25/10000 частини, за ТОВ «Дар'я» - 336/10000 частини, за ОСОБА_41 - 72/10000 частини, Приватним підприємством виробничо - комерційною фірмою «Дизайн Студія Вилор»» - 64/10000 частини.

Позивачі ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_43, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_33, ОСОБА_17 і ОСОБА_13 були вселені у гуртожиток як працівники Миколаївського заводу конденсаторів, про що свідчить довідка ВАТ «Ніконд» від 6 листопада 2006 року та між ними і ТОВ «Ніконджитбудсервіс» укладені відповідні договори найму (а.с.139 т.1, 52 т. 3, 100 т. 4, 97 т. 4).

Під час примусового виконання судових рішень про стягнення боргу з ТОВ «Ніконджитбудсервіс» державним виконавцем було описано всю дев'ятиповерхову будівлю гуртожитку загальною площею 6575,5кв.м, про що складено акт опису й арешту майна від 2 лютого 2004 року, накладено арешт для подальшої його реалізації та направлено спеціалізованій організації заявку на продаж із прилюдних торгів арештованого майна (а.с.134-135, т. 1).

На підставі договорів про надання послуг по організації проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна боржника, укладених між органом державної виконавчої служби та СДП «Укрспецюст», на реалізацію виставлена не будівля гуртожитку як об'єкт нерухомості, а окремі приміщення гуртожитку, які в установленому законом порядку не набували статусу об'єктів права власності.

В подальшому, 18 серпня 2005 року відбулись прилюдні торги з продажу частин приміщень (блоків) гуртожитку за №№703-704, 603-604, 612-613, 727-728, 712-713, 614-615, 714-715, 708-709, 608-609, 705-706, 620-621, за наслідками яких було складено протоколи про проведення торгів та відповідні акти про придбання майна з прилюдних торгів, які були видані їх переможцям (покупцям).

Акти про проведення прилюдних торгів були складені і погоджені начальником органу державної виконавчої служби. У протоколах проведення прилюдних торгів відображено події, які відбулись при цій процедурі (визначення переможця, призначення платежу та інше).

За наслідками проведених торгів, кошти виручені від продажу майна боржника, перераховані стягувачам по зведеного виконавчому провадженню, третім особам по справі - ОСОБА_31, МКП «Миколаївводоканал», КП «Міські теплові мережі» та ПАТ «Миколаївобленерго».

Правовідносини по реалізації арештованого майна регулюються Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року, зі змінами та доповненнями чинними на той час), Інструкцією про порядок проведення виконавчих дій та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Тому, ураховуючи зазначене, можна зробити висновок про те, що на звернення зі скаргою, в якій оскаржено дії державного виконавця щодо дотримання процедури з примусового виконання судового рішення та передачі майна для проведення прилюдних торгів, мають лише стягувачі, боржники та інші учасники виконавчого провадження. Ці дії підлягають оскарженню окремо від подачі позову щодо оспорювання процедури та порядку проведення прилюдних торгів як угоди з продажу арештованого майна.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі №6-116цс12, за якою право на звернення до суду із таким позовом мають лише стягувачі, боржники та інші учасники виконавчого провадження (статті 1, 2, 5, 7, 10, 11, 11?, 85 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 1999 року).

Одночасно, при оспорюванні прилюдних торгів шляхом подачі позову, суд перевіряє чи дійсно при проведенні прилюдних торгів відбулося порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення, чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати торгів, оскільки підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивачі посилалися на порушення своїх прав як наймачів окремих приміщень гуртожитку, які були реалізовані з прилюдних торгів разом з приміщеннями загального користування.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що місцями загального користування у гуртожитку є: сходові клітини, кухні, приміщення для сушіння білизни та загальні коридори, які не реалізовані на торгах. З загального коридору є вхід до кожного проданого блоку, які складаються із житлових кімнат та приміщень санвузла, де встановлені унітази, ванни або душеві кабіни. Тому позивачі забезпечені належними умовами проживання у житлі, яке наймають в незалежності від зміни власника.

Враховуючи викладене і те, що продаж з прилюдних торгів частин внутрішнього об'єму гуртожитку без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток не відповідає вимогам закону, правом на таке звернення з таким позовом мають лише учасники виконавчого провадження в порядку оскарження дій державного виконавця. Позивачі до таких осіб не відносяться, а тому не мають право на оскарження дій державного виконавця.

Щодо порядку та процедури проведення прилюдних торгів, то вони здійснені у відповідності до вимог вищезазначеного законодавства, яке було чинним на той час, та не призвели до порушень прав та інтересів позивачів як наймачів реалізованого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права спростовуються вищезазначеним.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують. Посилання позивачів на те, що суд самостійно змінив обраний ними спосіб захисту порушеного права є помилковим тлумаченням діючого законодавства, так як суд, навпаки, зазначив про те, що доводи позивачів щодо порушень здійснених державним виконавцем при організації та передачі арештованого майна для проведення прилюдних торгів не є підставою для визнання їх недійсними без оскарження таких дій в порядку статті 383 ЦПК України, якого позивачі позбавлені, так як не є учасниками такого провадження. Інших порушень при проведенні прилюдних торгів допущено не було, а тому за відсутності їх, відсутнє також і порушення прав та інтересів позивачів як наймачів майна боржника, яке примусового реалізовано з прилюдних торгів.

За такого, висновок суду ґрунтується на нормах виконавчого та цивільного законодавства і є підставою у відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення місцевого суду без змін.

Рішення в частині позову ОСОБА_18 не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді