АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4019/17 Справа № 205/7125/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Кратаєвій Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Новомосковським міськрайонним ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області 23 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду. 12 вересня 2016 року Новомосковським міськрайонним ВДВС видано довідку про заборгованість по аліментам, що утворилась за ОСОБА_3 в ході примусового виконання вказаного рішення суду про стягнення аліментів. Із розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що державним виконавцем проведено нарахування не у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене скаржниця вимушена була звернутися до суду та просить:

- визнати дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровський області щодо недонарахування аліментів та пені згідно розрахунку від 12.09.2016р. №В8/11724 неправомірними;

- зобов'язати Новомосковський міськрайонний ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровський області донарахувати та сплатити ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, різницю в виплаті аліментів за період 14.04.2010 року по 01.09.2016 року в сумі: 1731 грн. 80 коп. та пеню у розмірі: 35 217 грн. 05 коп. (а.с.1-5).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_3 - відмовлено (а.с.31-32).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.35-36).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2010 року із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття (а.с.7-8).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-4491/10 від 13.10.2010 року (а. с. 14).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.. ст. 383 - 387 ЦПК України, ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 20 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, відповідно до якого, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, виходив з того, що вимоги щодо нарахування та стягнення аліментів та пені по аліментам розглядаються в порядку цивільного судочинства із посиланням на відповідні норми СК України, що регулюють відносини в сфері обов'язку батьків утримувати дитину.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. ст. 383, 384 ЦПК України, ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стаття 387 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно вимогами ч. 1 ст. 386 ЦПК України встановлена необхідність участі заявника і державного виконавця при розгляді скарги на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця.

Однак, положення даної норми не обмежують право на участь у розгляді скарги інших учасників виконавчого провадження (відмінної від заявника), прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що згідно зі ст. 26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Як вбачається зі матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області, у прохальній частині якої просила визнати дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровський області щодо недонарахування аліментів та пені згідно розрахунку від 12.09.2016р. №В8/11724 неправомірними, та зобов'язати Новомосковський міськрайонний ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровський області донарахувати та сплатити ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, різницю в виплаті аліментів за період 14.04.2010 року по 01.09.2016 року в сумі: 1731 грн. 80 коп. та пеню у розмірі: 35 217 грн. 05 коп.

Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області по суті, судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги скарги, вищевказані положення законодавства та роз'яснення постанови Пленуму й не вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи державного виконавця Бесталанної К.Ю., дії якої фактично оскаржуються.

Також зі змісту самої скарги вбачається, що ОСОБА_2 ставить питання не лише про зобов'язання донарахувати та виплатити різницю по аліментам та пеню, зокрема, вона фактично вважає неправомірні дії державного виконавця, пов'язані із тим, що 12 вересня 2016 року їй було видано довідку про заборгованість по аліментам, яка утворилась за ОСОБА_3 в ході примусового виконання вказаного рішення суду про стягнення аліментів, розрахунок якої зроблено державним виконавцем без урахування зміни прожиткового мінімуму та віку дитини, що призвело до нарахування заборгованості не у повному обсязі.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку, що ОСОБА_2 просить лише стягнути заборгованість по аліментам та пеню, відмовивши у задоволенні скарги з тих підстав, що ці вимоги підлягають розгляду в позовному провадженні. При цьому, суд 1 інстанції, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив ОСОБА_2 її права та обов'язки, зокрема, щодо уточнення вимог скарги, не попередив її про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, та не сприяв здійсненню її прав, передбачених цим Кодексом, що призвело до передчасних висновків про відмову у задоволенні скарги.

Також відповідно до ч.1 ст.386 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Із матеріалів справи вбачається, що розглядаючи скаргу, заінтересовані особи не були повідомлені про день та час розгляду справи належним чином і справа була розглянута за їх відсутності, що є порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи також вбачається, що судом 1 інстанції у Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області було витребувано матеріали виконавчого провадження №2-4491/10, де боржником є ОСОБА_3, а зі справи вбачається, що матеріали виконавчого провадження до суду не надходили та судом не досліджувались.

Як вбачається із заперечень на скаргу, які містяться в матеріалах справи, поставною про перевірку виконавчого провадження Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області від 27 жовтня 2016 року, визнано дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_3 такими, що порушують вимоги ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (зареєстрованою за № 489/20802), скасовано розрахунок від 12.09.2016 року за № В8/11724, зобов'язано державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального УЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 обчислити заборгованість по аліментах ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 за період з 14.04.2010 по 01.09.2016 року з урахуванням допущених помилок та віку дитини (а.с.29), Державним виконавцем повторно зроблено розрахунок заборгованості по аліментам на виготовлено довідку від 04.11.2016 року № В8/15119 з перерахунком заборгованості (а.с.30), яка направлена на адресу ОСОБА_2, за вх..№В8/15119 рекомендованою кореспонденцією (а.с.28).

Враховуючи, що судом 1 інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження, то дані обставини не були враховані при постановленні ухвали, що призвело до не повного встановлення фактичних обставин по справі й порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції допустив порушення норм процесуального права й дійшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні скарги у повному обсязі, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року скасувати, передати питання щодо вирішення скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: