Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до держави України в особі Генеральної прокуратури України, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від

14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року під час обшуку

18 серпня 2013 року в належному їй на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1, були вилучені гроші у сумі 14 700 грн.

Внаслідок незаконної бездіяльності посадових осіб органів прокуратури, яка виразилася у невиконанні свого обов'язку щодо повернення належних їй незаконно вилучених грошових коштів, вона зазначала сильних душевних переживань та страждань, при цьому вимушена була змінити свій стиль життя, так як тривалий процес захисту свого права та звернення до різних інстанцій з цією метою, відволікав її від процесу виховання та навчання своєї неповнолітньої дитини, відривав її від звичайних занять і робочих питань. Тривалість такої боротьби і зневіра у існуючу правоохоронну систему призводили ще до більших душевних переживань.

Зазначала, що сума коштів, яку незаконно у неї вилучили та тривалий час не повертали, була для неї значною, внаслідок чого, вона була обмежена у коштах для забезпечення своїх життєвих потреб і це також викликало в неї душевні переживання.

Беручи до уваги зазначене, просила стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету на її користь 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди, повернути тимчасово вилучене майно у вигляді коштів у розмірів 14 700 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Відшкодовано моральну шкоду, завдану ОСОБА_4 незаконною бездіяльністю службових осіб прокуратури Дніпропетровської області та Генеральної прокуратури України, стягнуто з держави Україна в особі прокуратури Дніпропетровської області та Генеральної прокуратури України за рахунок Державного бюджету на відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 10 000 грн на користь ОСОБА_4

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 квітня

2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керуючись

ст. ст. 23, 1167, 1176, 1190 ЦК України виходив із того, що відсутні об'єктивні підстави для неповернення ОСОБА_4 вилучених у неї під час обшуку грошових коштів. При цьому враховуючи характер та тривалість перенесених позивачем переживань вважав достатнім розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди з вини посадових осіб Генеральної прокуратури та Державної казначейської служби, протиправність поведінки зазначених осіб не встановлена.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам у справі та вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 посилалась на ст. 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, при цьому дії прокуратури щодо неповернення тимчасово вилученого майна у встановленому законом порядку не оскаржувала, у зв'язку із чим протиправність поведінки посадових осіб Генеральної прокуратури України та Державної казначейської служби України не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, а також встановлені судами попередніх інстанцій щодо здійснення відповідачами ряду процесуальних дій, пов'язаних із вилученням, накладенням арешту та поверненням тимчасово вилученого майна, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Т.О. Писана