Єдиний унікальний номер 227/524/17 Номер провадження 22-ц/775/1184/2017
Головуючий I інстанції Притуляк С.А.
Категорія 27 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 4586,78 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 37882,98 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1408,53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що письмовий договір, який відповідає вимогам законодавства, між нею та банком не укладався, оскільки анкета-заява не може розцінюватись як договір, укладений у встановленій законом формі, також банком не надано доказів, а судом не встановлено передачу суми коштів позичальнику, яка підлягає поверненню, а також судом не встановлено сума боргу з якої позивач робив розрахунок заборгованості, крім того, доданий до позову розрахунок не є належним доказом, оскільки не підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку. Також, судом не було застосовано позовну давність, заява про застосування якої відповідачкою вказано в своїх запереченнях на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 3034 від 07 липня 2017 року.

Представник відповідачки ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист та заперечення, згідно яких просить справу розглянути за відсутності представника, апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачка уклала з позивачем кредитний договір, відповідно якого отримала кредит в сумі 16000 грн. шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, вказаний правочин є правомірним. Відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом. Пеня в сумі 2273,46 грн. та штрафи 250 грн. (фіксована частина) і 2273,46 грн. (процентна складова) не підлягають стягненню на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 30 травня 2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 16000 грн. шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у позивача та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій обумовлено розмір щомісячних платежів, пеня та штрафні санкції за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.8-15).

В межах укладеного кредитного договору ОСОБА_3 були видані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 видана 06 травня 2008 року з терміном дії до травня 2012 року, НОМЕР_2 видана 28 травня 2012 року з терміном дії до жовтня 2015 року, НОМЕР_3 видана 02 липня 2012 року з терміном дії до травня 2016 року (а.с.50), на вказані кредитні картки відповідачці періодично перераховувались кошти (а.с.51).

22 червня 2013 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.41).

Як вбачається із банківських виписок по рахункам кредитних карток НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідачка систематично користувалася вказаними картками за період з 2012 по 2014 роки, знімаючи готівкові кошти, розраховуючись за купівлю товарів, поповнюючи мобільний рахунок, а також здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитом (а.с.52-66).

У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань відповідачкою утворилася заборгованість станом на 31 січня 2017 року в сумі 48242,72 грн., яка складається з 4586,78 грн. - заборгованість за кредитом, 37882,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2999,50 грн. - пеня, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2273,46 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-7).

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобов'язання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обов'язок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідачка підписала заяву-анкету, згідно якої ознайомлена з умовами надання банківських послуг, згодна з тим, що підписана нею заява-анкета разом із пам'яткою та правилами надання банківських послуг, тарифами є договором про надання банківських послуг між нею та банком.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що анкета-заява не може розцінюватись як договір, не ґрунтуються на законі.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давніть: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З виписки рахунків відповідачки та розрахунку заборгованості вбачається, що «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» виникло у відповідачки з 31 травня 2014 року, останнє погашення за кредитом відповідачкою зроблено 20 квітня 2014 року, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України. Тобто, відрахування позовної давності починається з моменту останнього внесення коштів, а саме з 20 квітня 2014 року.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості 23 лютого 2017 року (а.с.1), тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність незастосування судом позовної давності не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі у сумі 4586,78 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 37882,98 грн.

Згідно із ст. 2 Закони України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України 02 грудня 2015 року №1275-р, с.Шахове Добропільського району Донецької області віднесено до вказаного переліку, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про звільнення відповідачки на підставі вказаного Закону від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту: пені в сумі 2273,46 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 2273,46 грн.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, постановив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

В.В. Папоян