ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дублянська селищна рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за позовом Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2015 року, провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою шляхом визнання рішень незаконними, знесення господарських будівель і зрізання дерев в частині визнання незаконними рішень Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 30 серпня 2012 року № 266 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін до рішення Дублянської селищної ради від 27 березня 2012 року № 216 в частині збільшення площі, на яку оформлялося право власності»; від 20 грудня 2013 року № 486 «Про демонтування бетонної огорожі та відновлення канави» та від 30 травня 2014 року № 568 «Про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки» закрито у зв'язку із тим, що справа в цій частині підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанції і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 щодо визнання незаконними рішень Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на земельні спори фізичних чи юридичних осіб із органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 27 березня 2012 року № 216 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 30 серпня 2012 року № 266 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін до рішення Дублянської селищної ради № 216 від 27 березня 2012 року в частині збільшення площі земельної ділянки, на яку оформлюється право власності» земельну ділянку орієнтовною площею 0,0112 га, по якій проходить канава, залишено у власності територіальної громади; зобов'язано ОСОБА_4 відновити канаву для відведення стічних вод.

Рішенням Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 20 грудня 2013 року № 468 зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлену бетонну огорожу до 30 січня 2014 року із земельної ділянки комунальної власності селищної ради та відновити канаву, яка слугувала для відведення стічних вод.

Рішенням Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 30 травня 2014 року № 568 ОСОБА_4 зобов'язано звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку, що є комунальною власністю територіальної громади, площею 0,0112 га, по якій проходила канава між присадибною ділянкою ОСОБА_4 та присадибними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_5; привести в попередній стан земельну ділянку (шляхом відновлення канави), яка служила для відведення стічних ґрунтових та дощових вод; демонтувати самовільно побудовану бетонну огорожу, яка знаходиться між присадибною ділянкою ОСОБА_4 та присадибними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_5 і пересадити дерева.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 3 КАС України в пункті 1 дає визначення терміну «справа адміністративної юрисдикції», якою визнається публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за ознаками, наведеними в частині першій статті 17 КАС України, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилалась на те, що вона, успадкувавши садибу по АДРЕСА_1, набула право користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена, що була виділена спадкодавцю у 1972 році.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що спір, який виник між сторонами, стосується майнових прав ОСОБА_4 та усунення перешкод у користуванні землею, правомірності зайняття нею земельної ділянки. Дані обставини вказують на те, що спір виник із цивільних та земельних правовідносин і справа за правилами статті 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, постановлені у справі ухвали суду першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова