Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

за участю представникаТОВ «Кредитні ініціативи» - ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача шляхом визнання дій неправомірними та зобовʼязання вчинити дії,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану представником ОСОБА_5, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування позову зазначав, що 11 березня 2008 року між ним та ПАТ «Промінвестбанк» укладено кредитний договір №02-26/4, згідно якого він отримав кредит у сумі 19 800 доларів США. 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги і по зазначеному кредитному договору. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2014 року з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 456,15 грн, з яких: 33 864,90 грн заборгованість за кредитом; 546,48 грн - заборгованість по відсоткам; 1044,78 грн пеня. Дане рішення набрало законної сили, у зв'язку з чим ним повністю сплачена сума заборгованості по кредиту.

Не зважаючи на це, відповідач відмовляється видати йому довідку про відсутність заборгованості та зняти заборону на відчуження автомобіля марки Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_1. У відповідь на його лист, відповідач повідомив про наявність заборгованості в розмірі 2 876,69 доларів США.

Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права як споживача.

Посилаючись на викладене просив суд: визнати неправомірними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування йому заборгованості по кредитному договору; визнати неправомірним дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо відмови у видачі довідки про відсутність заборгованості; зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» видати йому довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору №02-26/4 від 11 березня 2008 року; зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» вжити заходів щодо зняття заборони на відчуження автомобіля марки Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору від 11 березня

2008 року № 02-26/4, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 Визнано неправомірними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо відмови видачі ОСОБА_4 довідки про відсутність заборгованості по кредитному договору від 11 березня 2008 року № 02-26/4, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та

ОСОБА_4 Зобовʼязано ТОВ «Кредитні ініціативи» видати

ОСОБА_4 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 11 березня 2008 року № 02-26/4, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та

ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня

2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» -

ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, сплативши всю суму визначену судовим рішення, фактично відразу після його ухвалення, належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відтак вправі вимагати від відповідача відповідного підтвердження даного факту. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості - зобов'язання за кредитним договором припиняється.

Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 02-26/4, згідно якого останній отримав кредит у сумі 19 800 доларів США.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги і по зазначеному кредитному договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 456,15 грн, з яких: 33 864,90 грн - заборгованість за кредитом; 546,48 грн - заборгованість по відсоткам; 1044,78 грн - пеня.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання даного рішення ОСОБА_4 повністю сплатив зазначену в ньому суму заборгованості по кредиту в розмірі 35 456,15 грн, що підтверджується квитанціями від 29 серпня 2014 року, від 12 вересня 2014 року та від 23 жовтня 2014 року.

На момент сплати заборгованості претензій майнового характеру до ОСОБА_4 з боку кредитора не було.

При цьому суди не врахували наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Посилання суду апеляційної інстанції на ст. 599 ЦК України, а саме, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, трактовано невірно, оскільки, як зазначено саме проведено належним чином.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції пославшись на позицію Верховного Суду України у постанові № 6-118цс16 від 06 липня 2016 рокуналежним чином не перевірив доводи сторін про те, що після ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора до його виконання не припинилися правовідносини кредитного договору, оскільки зобов'язання залишилися невиконані та за позивачем нараховувався борг.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів, а саме розрахунку боргу, оскільки згідно рішення суду заборгованість була станом на 01 лютого 2014 року, а рішення виконано боржником тільки в жовтні 2014 року.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко