Справа № 635/3851/17
Номер провадження 2-о/635/236/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року с. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді - Полєхіна А.Ю., при секретарі Лисенко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Ірменка Стаханівського району Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в населеному пункті, який розташований на тимчасово непідконтрольній території України, а саме: місто Вахрушеве Луганської області, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

В обґрунтування заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в населеному пункті місто Вахрушеве Луганської області, що розташований на тимчасово непідконтрольній території України, за адресою: АДРЕСА_1 померла мати заявника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Ірменка Луганської області. Документом, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 є лікарське свідоцтво про смерть № 28 від 03 травня 2017 року лікарем центральної міської лікарні Луганської області.

Заявник звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального Управління юстиції у Харківській області з вимогами щодо проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть, проте їй було відмовлено оскільки заявником для підтвердження факту смерті не було пред'явлено акт (рішення, документ), форма якого відповідає формі, визначеній Кабінетом Міністрів України. Відмова в проведенні державної реєстрації смерті позбавляє його можливості реалізувати свої права, тому він вимушений звернутися з даною заявою до суду.

Заявник в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального Управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наданої заявником копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 10 січня 1957 року Краснолуцьким відділом ЗАГС та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 13 серпня 1977 року ЗАГС Вахрушевської міської ради Ворошиловградської області, ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від 03 травня 2017 року, виданим лікарем центральної міської лікарні Луганської області.

Проте, суд не сприймає ці документі як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст.

Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням.

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального Управління юстиції у Харківській області з вимогами щодо проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть, проте їй було відмовлено оскільки заявником для підтвердження факту смерті не було пред'явлено акт (рішення, документ), форма якого відповідає формі, визначеній Кабінетом Міністрів України. Відмова в проведенні державної реєстрації смерті позбавляє його можливості реалізувати свої права, тому він вимушений звернутися з даною заявою до суду..

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час проводиться тільки у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

При цьому, датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що на тимчасово окупованій території України було видано довідку про смерть.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території міста Вахрушеве Луганської області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на тимчасово окупованій території України документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою та на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Так, для заявника від встановлення факту смерті матері в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене,керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 234, 235, 257-1 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки уродженки с. Ірменка Стаханівського району Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в населеному пункті, який розташований на тимчасово непідконтрольній території України, а саме: місто Вахрушеве Луганської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду відповідно до ст.ст. 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: А.Ю.Полєхін.