УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, треті особи: державне підприємство «Львіввугілля» в особі «Шахта Лісова», ОСОБА_4, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування заробітку, втраченого у зв'язку із втратою працездатності внаслідок злочину, відшкодування потреб у додаткових видах допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив стягнути з останнього на підставі ст. 1172, 1195 ЦК України втрачений заробіток, пов'язаний із втратою його професійної працездатності за період з 15 грудня 2005 року по 31 серпня 2015 року, внаслідок заподіяння йому дільничним інспектором міліції Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 28 серпня 2005 року тяжких тілесних ушкоджень, в розмірі 202 911 грн 49 коп.; втрачений заробіток щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і безтерміново аж до внесення змін у чинне законодавство, в сумі 514 грн 98 коп.; додаткові витрати, викликані необхідністю придбання за власні кошти ліків на його лікування в КП «ЛОР «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни репресованих ім. Юрія Липи» протягом 2005, 2007, 2008 років, в розмірі

2 873 грн 34 коп.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що 28 серпня 2005 року у дворі будинку № АДРЕСА_1 ОСОБА_4, який на той час здійснював функції представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області, у зв'язку із незаконним застосуванням табельної зброї, спричинив вогнепальне поранення, яке віднесено до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. ВирокомСокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2013 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України. Внаслідок зазначених злочинних дій він втратив професійну працездатність, що потягнуло певні невідворотні наслідки у його житті, а саме звільнення з роботи, відсутність можливості самостійно заробляти собі на життя, у зв'язку із чим він звернувся із даним позовом.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від

17 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 втрачений заробіток через втрату (зменшення) його професійної працездатності в період з 15 грудня 2005 року по 31 серпень 2015 року в розмірі 202 911 грн 49 коп., внаслідок заподіяння йому ОСОБА_4 28 серпня 2005 року тяжких тілесних ушкоджень при здійсненні ним функцій представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУМВСУ У Львівській області.

Стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 додаткові витрати, викликані необхідністю придбання за власні кошти ліків на його лікування в КП «ЛОР «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни репресованих ім. Юрія Липи» протягом 2005, 2007, 2008 років, в розмірі 2 873 грн 34 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня

2016 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від

17 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, або передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що розмір втраченого ОСОБА_3 заробітку внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі

ст. ст. 1172, 1195 ЦК України, оскільки зазначена шкода завдана ОСОБА_4 під час здійснення ним функцій представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області. При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про безтермінове стягнення втраченого заробітку, суд зазначив, що позивач не повністю втратив працездатність та може виконувати роботу на шахті, яка не пов'язана із важким фізичним навантаженням та переохолодженням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що цивільно-правову відповідальність за дії ОСОБА_4 несе Міністерство внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, вимоги до якої не заявлені.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно із вироком Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365,

ч. 1 ст. 121 КК України. При розгляді зазначеної кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_4 28 серпня 2005 року, перебуваючи у дворі будинку № АДРЕСА_1, здійснюючи функції представника влади на посаді дільничного інспектора Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання капітана міліції та виконуючи свої службові обов'язки з охорони громадського порядку, внаслідок незаконного застосування табельної зброї, спричинив ОСОБА_3 вогнепальне поранення, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 118 від 17 липня 2015 року ОСОБА_3 28 серпня 2005 року отримав вогнепальне (кульове) поранення лівого стегна з відкритим багатоуламковим переломом лівої стегнової кістки. Внаслідок вогнепального поранення ОСОБА_3 у період з 15 грудня 2005 року по 01 січня 2008 року був визнаний інвалідом ІІ групи та мав 60 % стійкої втрати професійної працездатності. У період з

10 січня 2008 року по 01 лютого 2009 року він був визнаний МСЕК інвалідом ІІІ групи та мав 40 % стійкої втрати професійної працездатності. При обстеженні МСЕК 30 січня 2009 року встановлено діагноз: «консолідований вогнепальний перелом лівої стегнової кістки в середній третині. Післятравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії. Післятравматична лівобічна невропатія малогомілкового нерву». З цієї підстави ОСОБА_3 не був визнаний інвалідом, проте, за наслідками перенесеної травми за період з 30 січня 2009 року до червня 2015 року у нього стійка втрата професійної працездатності становила 15 %. При обстеженні потерпілого членами комісії на час надання висновку, встановлено, що за наслідками перенесеної травми у позивача має місце стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10 % та зазначено, що

ОСОБА_3 може виконувати роботу на шахті, яка не пов'язана із важким фізичним навантаженням та переохолодженням, додаткових видів допомоги, крім лікування, призначеного лікуючими лікарями, не потребував.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи, що шкода завдана позивачу внаслідок злочинних дій дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що вона підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету Державною казначейською службою, яка відповідно до п. 1, пп. 3

п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що вимоги до Державної казначейської служби позивачем не пред'являлись, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суду апеляційної інстанції, при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович