Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

СтупакО.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до головного територіального управління юстиції в м. Києві, державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, третя особи: Печерське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування арешту майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому у порядку звільнення майна з-під арешту, просив скасувати арешт з Ѕ частини квартири, який був накладений на квартиру АДРЕСА_1, в рамках кримінальної справи № 56-1725 згідно постанови слідчого Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 03 жовтня 2007 року, посилаючись на те, що він не має відношення (процесуального статусу) до вищевказаної кримінальної справи, а наявність обтяження на майно порушує його конституційні та цивільні права як власника частини приміщення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що триває досудове розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, направлених на заволодіння Ѕ частини спірної квартири, яку просить позивач звільнити з-під арешту, а тому законодавство про захист права власності застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Разом з тим, вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2007 року прокуратурою Печерського району міста Києві була порушена кримінальна справа № 56-1725 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 03 жовтня 2007 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із пред'явленням по кримінальній справі № 56-1725 цивільного позову та з метою відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою у групі, маючи умисел на незаконне володіння шляхом обману, половиною вищевказаної квартири, яка перебувала на балансі благодійного фонду «Зоресвіт» і якою, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 31 березня 1995 року на законних підставах користувалася громадянка ОСОБА_4, без відома та згоди останньої, шляхом підроблення підписів від її імені у документах, які були необхідні для здійснення приватизації зазначеної квартири, а також внесення в такі документи завідомо неправдивих відомостей про те, що членом сім'ї ОСОБА_4 (сестрою) нібито є громадянка ОСОБА_7, у травні 1999 року оформили через благодійний фонд «Зоресвіт» право спільної сумісної власності на вказану квартиру у рівних долях на ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яка 28 грудня 2004 року подарувала оформлену на неї частину спірної квартири ОСОБА_3

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи питання про звільнення майна з-під арешту, суд повинен враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 27 серпня 1976 року за № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» і роз'яснень, що дані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може ухвалити рішення звільнити річ з-під арешту і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації або іншої особи грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в опису, зобов'язавши державну податкову інспекцію чи організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі за № 6-26цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Установлено, що позивач ОСОБА_3 не є учасником кримінального провадження № 56-1725.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що законодавство про захист права власності не може бути застосовано до спірних правовідносин є невірним, оскільки власник чи інший володілець майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності, зокрема на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у загальному порядку, навіть за наявності кримінального провадження.

Зазначені порушення вимог закону залишилися й поза увагою суду апеляційної інстанції.

Також слід звернути увагу на те, що при новому судового розгляді справи судам необхідно врахувати роз'яснення щодо застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, що викладені у Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

За таких обставин суди не повно з'ясували всі обставини справи та не надали їм належної оцінки, в зв'язку із чим ухвалили рішення, які не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

А.В.Маляренко

О.В.Ступак

І.М. Фаловська