Справа № 494/585/14-ц
Провадження № 2/522/7731/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини;

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В своєму позові ОСОБА_1 просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

В судове засідання позивач та його представник надали суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

ОСОБА_2 про час, дату та місце судового засідання сповіщалась належним чином, однак до суду 14.07.2017 р. не з'явилась без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала та не заявляла.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, належним чином повідомлялась про час, дату та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, доказів поважності відсутності суду не надавала.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2006 року по 14.08.2012 року, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновком Служби у справах дітей Одеської міської ради від 22.06.2015 р. № 3960/1 місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку Одеського обласного центру практичної психології і соціальної роботи ООІУВ від 19.06.2015р. №16 для малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_1 є значущою людиною, малолітня демонструє позитивне емоційне ставлення до батька, у ситуаціях вибору партнерів для спілкування обирає лише батька; питання щодо матері ОСОБА_2 викликають у дитини захисну емоційну реакцію: дівчинка ухиляється від відповідей на запитання про матір, не показує емоційного ставлення до неї.

Рішенням ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.07.2015 року, протокол № 13, було вирішено доцільним встановити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначені висновки Служби у справах дітей Одеської міської ради та Одеського обласного центру психології і соціальної роботи ООІУВ, а також рішення ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, на підставі наданих документів, повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надав суду свій висновок від 27.07.2015 р. № 01-11/950 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, саме з батьком - ОСОБА_1

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності із п. 72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9.

Згідно ст. ст. 11, 12 Закону України №2342-ІV від 13.01.2005р. «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності щодо дітей покладається на Службу у справах дітей.

Відповідно до матеріалів справи дитина ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_1 зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним органом опіки та піклування за місцем проживання дитини є саме орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, який і мав надати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що після розірвання шлюбу у 2012 році ОСОБА_2 виїхала разом з дитиною з їх постійного та зареєстрованого місця проживання у АДРЕСА_1 до тимчасового місця проживання її матері - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, фактично поклавши обов'язки по догляду за дитиною на бабусю, яка за станом здоров'я об'єктивно не має можливості виконувати усі необхідні функції для забезпечення нормального розвитку та виховання дитини. При цьому, сама відповідачка фактично мешкала у м. Одесі, залишивши доньку під наглядом хворої бабусі. Починаючи з вересня 2013 року до березня 2014 року позивач не мав можливості бачитись із донькою та повноцінно приймати участь у її вихованні у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 постійно чинила цьому перешкоди за допомогою своєї матері, яка при цьому постійно виправдовувала відсутність відповідача. Внаслідок таких дій з боку відповідача, позивач був змушений звернутись у позасудовому порядку до Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, дорадчий орган якого 21.03.2014 р. надав висновок про встановлення порядку участі у вихованні ОСОБА_7 позивачем, а саме: кожен тиждень з 15.30 п'ятниці до 19.00 неділі (знаходження дитини за місцем проживання батька). 16.04.2014 року позивачу зателефонувала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 з проханням забрати дитину у зв'язку із суттєвим погіршенням її стану здоров'я для проходження обстеження у м. Одесі, у зв'язку із неможливістю здійснювати лікування та належний догляд за адресою її місця проживання, а також у зв'язку із постійною відсутністю матері дитини та невжиття нею необхідних заходів щодо надання дитині належного лікування. 17.04.2014 року ОСОБА_6 в присутності та під контролем представника органу опіки та піклування - в.о. начальника служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації передала дитину позивачу для лікування та проживання разом з ним у м. Одесі до остаточного одужання, про що було складеного відповідну заяву (т.1, а/с 17). Починаючи з 18.04.2014 року, тобто протягом всього періоду проживання з батьком, дитина проходила необхідні курси лікування. При цьому, дитина перебуває на обліку у Одеській обласній дитячій клінічній лікарні (відділення нефрології) та має проходити медичне обстеження у даній установі кожен місяць. Вищевказані доводи підтверджуються матеріалами справи.

З наданих сторонами доказів вбачається, що дитина отримує необхідне лікування саме завдяки позивачу, при цьому у матеріалах справи відсутні докази стосовно того, що мати дитини - ОСОБА_2 приймає в цьому участь. Таким чином, у суду є підстави зробити висновок про невиконання матір'ю, передбаченого ч. 2 ст. 150 СК України, батьківського обов'язку піклуватися про здоров'я дитини.

Крім того, з наданих сторонами доказів вбачається, що житлові умови та рівень матеріального забезпечення батька значно вище ніж у матері. Так, батько дитини є співвласником у рівних частках квартири АДРЕСА_1. Мати дитини не має приватного житла, вона є лише користувачем житлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_2, співвласниками якого в рівних частках є ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а не мати відповідача - ОСОБА_6, як про це стверджує ОСОБА_2.

Дитина за місцем проживання батька має у користуванні окрему кімнату, улаштовану усім для відпочинку, навчання та виховання дитини, що вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов квартири від 15.05.2015 року.

Мати дитини не працює. Як вбачається з довідки від 15.04.2015 року вона з 01.02.2014 року була зарахована юристом в ТОВ «Агротехсервіс», а 22.05.2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням (т.2 а/с. 144).

Батько дитини є фізичною особою - підприємцем, має значні матеріальні доходи та має більше можливостей матеріально забезпечити дитину (т. 2, а/с. 146-153).

Крім того, починаючи з 27.04.2016 р. по даний час ОСОБА_1 також працює в ПП «Антарес Юг» на посаді торгівельного представника.

Батько дитини в побуті та за місцем роботи характеризується позитивно.

З наявних у матеріалах справи доказів, а саме з листа Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» від 07.05.2015 р. № 196 видно, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2014 року перебувала на вихованні у цьому комплексі. Батько, ОСОБА_1, один займається вихованням доньки: проводить до дитячого садка і забирає доньку додому, сплачує харчування дитини та забезпечує доньку всім необхідним приладдям для проходження навчального процесу в дитсадку. Цікавиться успіхами дитини, тісно спілкується з вихователями групи, відвідує батьківські збори. За період виховання у цьому закладі, мати, ОСОБА_2, до дитсадка не приходила, доньку в садок не приводила, з вихователями та адміністрацією не спілкувалася, не приділяла уваги навчанню та вихованню дитини, не цікавилася не в усній, не в письмовій формі успіхами та життям доньки.

Судом також встановлено, що починаючи з 01.09.2016 року дитина навчається у школі, що підтверджується довідкою Одеської спеціалізованої школи № 119 І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області № 5 від 31.01.2017 р. та характеристикою дитини з вказаного навчального закладу № 18 від 31.01.2017 р. відповідно до якої за період навчання мати дитини ОСОБА_4 не приходила до школи, з вчителями та адміністрацією школи не спілкувалася, не цікавилася навчанням та вихованням дитини. Батько дитини постійно займається вихованням доньки, забезпечує всім необхідним, підтримує тісний контакт з класним керівником та іншими вчителями.

З зазначених доказів вбачається, що потреби дитини у фізичному та духовному розвитку, а також здобуття дитиною освіти забезпечуються лише батьком.

Суд також приймає до уваги факт навмисного ігнорування ОСОБА_2, так само як і її матір'ю - ОСОБА_6, викликів служби у справах дітей Одеської міської ради, про що свідчать листи начальника служби у справах дітей Одеської міської ради за №3960/1 від 22.06.2015, за № 4844 від 21.07.2015 р., та сам висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.07.2015 р. №01-11/950. При цьому із висновку органу опіки вбачається ставлення дитини до матері, далі за текстом: «на засіданні ради опіки та піклування, яке відбулося 09.07.2015 року, під час бесіди з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона висловилась про те, що не бажає бачитись та проживати разом з матір'ю, будь-які спроби матері поспілкуватися з дитиною визивали у останньої істерику, в ввечері у дитини піднялася температура, про що свідчить довідка з медичної клініки «Святої Катерини».

Крім того, факт подання ОСОБА_2 до суду заяви про залишення її (первісного) позову про визначення місця проживання дитини без розгляду, свідчить про її небажання проживати разом з дитиною.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про небажання ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов'язки, що є грубим порушенням вимог ст. 150 СК України, відповідно до норм якої, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток ; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Вирішуючи справу суд приймає до уваги насамперед інтереси дитини та врахувавши усі обставини приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком, що у даному випадку не буде суперечити принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. про те, що малолітня дитина не може бути розлучена зі своєю матір'ю, окрім, коли є виняткові обставини.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком - ОСОБА_1, рнокпп: НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

14.07.17