АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7924/17 Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
Унікальний №/761/9468/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, три відсотки річних та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_4, правонаступницею якої, з 12.10.2016 року, є ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» і, з урахуванням уточнень до позову, просила стягнути на свою користь страхове відшкодування за понесені витрати на репатріацію тіла ОСОБА_5, у сумі 149.336,82 грн., пеню у сумі 5.331,32 грн., втрати від інфляції у сумі 15.187,56 грн., 3% річних у сумі 4.381,91 грн., моральну шкоду у сумі 14.933,68 грн., витрати на правову допомогу у сумі 15.000 грн., витрати на нотаріальне посвідчення довіреності та засвідчення підпису перекладача, у сумі 250 грн., а всього, у сумі 204.421,29 грн. /т.1 а.с.1-6, т.2 а.с.139-142/.

Послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року при перебуванні на території Республіки Куба помер батько позивачки ОСОБА_5, майнові інтереси якого були застраховані відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», зокрема, витрати пов»язані з наданням медичних, медико-транспортних та інших послуг, передбачених Програмою страхування, внаслідок страхового випадку.

Оскільки відповідач ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» відмовляється добровільно виплатити страхове відшкодування у вище зазначеній сумі, позивачка ОСОБА_2 вимагає задовольнити цей позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року у позові відмовлено з підстав того, що позивач, вимагаючи стягнення страхового відшкодування, не дотримався договірних умов/т.2 а.с.196-201/.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з недотриманням п.20.1 Договору не повідомила Асистуючу компанію або Страховика про настання страхового випадку, що в силу п. 23.1 Договору є підставою для відмови у виплаті витрат.

Суд першої інстанції також послався на те, що позивачка (при умові самостійної плати страхувальником витрат) з недотриманням п.п.21.8 та 21.3.2 Договору не надала Страховику для виплати на її користь понесених страхових витрат необхідний перелік документів, зокрема: оригінал довідки з медичного закладу (на фірмовому бланку закладу або з відповідним штампом) із зазначенням прізвища пацієнта (Застрахованої особи), точним діагнозом, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги, їх перелік, вартість та загальна сума медичних витрат.

Крім того, суд виходив з того, що репатріація тіла ОСОБА_5 не була організована Асистуючою компанією та/або без попереднього погодження зі Страховиком, що в силу п.23.2.1 також є підставою для відмови у виплаті витрат на репатріацію тіла.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі /т.2 а.с.205-211/.

Відповідач ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про відкладення розгляду справи у зв»язку з перебуванням у відпустці свого представника. Колегія суддів визнає неявку представника відповідача у судове засідання неповажною, а тому вважає за можливе в силу ст.305 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як слідує із матеріалів справи, 05.10.2015 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» укладений договір страхування подорожуючих за кордоном серії МVS №193109 на період з 11.10.2015року по 09.11.2015року. Програма страхування визначена типу «А».

Відповідно до п.19.2 Договору передбачено, що страховими випадками по добровільному страхуванню медичних та інших витрат під час поїздки за кордон є документально підтверджені події, зазначені у п.19.1 цього Договору та з настанням яких Страховик зобов»язується оплатити медичні та інші витрати застрахованої особи за послуги, перелік та обсяг яких зазначений у Програмі страхування.

Програмою страхування передбачено, що в разі настання страхового випадку Страховик оплачує витрати на репатріацію тіла Застрахованої особи до місця її проживання в Україні (до митного пункту України) у країну постійного проживання у випадку смерті внаслідок гострого захворювання, загострення хронічного захворювання або нещасного випадку.

Відповідно до п.17 Договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов»язані з: непередбачуваними витратами Застрахованої особи під час поїздки за кордон, що виникають у зв»язку з необхідністю надання їй медичних, медико-транспортних та інших послуг, передбачених Програмою страхування, внаслідок настання страхового випадку; життям; здоров»ям та працездатністю Застрахованої особи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до вище зазначеного Договору страхування (п.п.17,19) факт смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є страховим випадком і пов»язані з ним медико-транспортні витрати підлягають відшкодуванню на користь представника померлої особи.

Згідно п.20.1 Договору в разі настання події, що має ознаки страхової, Страхувальник (Застрахована особа), або особа, що представляє її інтереси, перед тим, як звернутися по допомогу до відповідного закладу чи лікаря повинна негайно, в будь-який час доби звернутися за телефоном, вказаним у цьому Договорі або до Асистуючої компанії, яка представляє інтереси Страховика за кордоном, або до Страховика.

Таким чином, відповідно до ст.979 ЦК України, між сторонами виникли правовідносини договору страхування, згідно якого одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі), грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує з матеріалів справи, в період дії вище зазначеного страхового договору, перебуваючи в Республіці Куба, відповідно до копії Свідоцтва про смерть, виданого 16.11.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Гавана Республіки Куба, застрахована особа громадянин України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер внаслідок гідроелектролітичного дисбалансу під час лікування в Національному Інституті Онкології та Радіобіології Республіки Куба /т.1 а.с.8/.

В судовому засіданні встановлено, що підтверджується поясненнями представника позивача, а також факсимільними повідомленнями Асистуючої компанії надісланим на адресу відповідача, дружина померлого - первісна позивачка ОСОБА_4 в день смерті її чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 року повідомила Асистуючу компанію про настання смерті її чоловіка /т.1 а.с.47,48,49/.

Між тим, ні Асистуюча компанія, ні Страховик, яким було відомо про настання страхового випадку в день смерті Страхувальника, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не вжили будь-яких заходів для допомоги дружині померлого Страхувальника в організації репатріації його тіла в Україну.

Зазначене свідчить про безпідставність посилань Страховика на недотримання дружиною померлого, зобов»язання негайно повідомити Асистуючу компанію чи самого Страховика про настання страхового випадку.

Крім того, ні Асистуюча компанія, ні Страховик, після того, як їм стало відомо про настання страхового випадку, не проявили будь-якої ініціативи і заходів для отримання інформації, яка могла б їх зацікавити при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування, яке неодмінно виникне в майбутньому.

У зв»язку з цим ОСОБА_4, перебуваючи на Кубі, вимушена була з метою організації репатріації тіла свого чоловіка Страхувальника ОСОБА_5 особисто звернутись до Кубинської Комерційної організації «Аsіstеnsіа аl Тurіstа, S.A.».

За указані послуги репатріації до України тіла свого померлого чоловіка ОСОБА_4 сплатила Комерційній організації «Аsіstеnsіа аl Тurіstа, S.A.» 6.470 кубинських конвертованих песо, що становить 149.336,82 грн. і 01.12.2015 року звернулась до відповідача про виплату страхового відшкодування у вигляді понесених витрат на репатріацію тіла чоловіка у вище зазначеній сумі, долучивши до заяви наступні документи: перекладена копія свідоцтва про смерть; договір страхування; оригінал квитанції та акт виконаних робіт на суму 6.470 песо; копії внутрішніх паспортів заявниці та померлого її чоловіка.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Гавана Республіки Куба зазначені місце смерті страхувальника, година і дата його смерті, а також причина смерті, тобто необхідні дані, які мають значення для Страховика при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування.

Між тим, після звернення ОСОБА_4 до Страховика про виплату страхового відшкодування у вище зазначеній сумі, їй у цьому було відмолено.

Листами від 22.12.2015 року за №02-6114, від 26.02.2016 року за №02/991-1, від 07.12.2015 року за №02-5858 «ПРОСТО-Страхування» повідомило заявницю ОСОБА_9, що для визнання випадку страховим необхідно у відповідності до п.21.8.2 Договору надати оригінал довідки з медичного закладу із зазначенням точного діагнозу, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги, їх перелік. А також зазначено, що без цього документа на підставі п.23.1.6 Договору Страхова компанія не має змоги визнати випадок страховим та здійснити страхову виплату.

Крім того, відповідач повідомив заявницю про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв»язку з ненаданням документів передбачених п.п. 24.2.9, 21.8 та 21.3.2 Договору, оскільки заявниця не надала Страховику для виплати на її користь понесених страхових витрат необхідний перелік документів, зокрема: оригінал довідки з медичного закладу (на фірмовому бланку закладу або з відповідним штампом) із зазначенням прізвища пацієнта (Застрахованої особи), точним діагнозом, датою звернення за медичною допомогою, тривалістю лікування, детальними даними про надані медичні послуги,їх перелік, вартість та загальна сума медичних витрат.

Після смерті 14.03.2016 року позивачки ОСОБА_10, її правонаступником у справу вступила її донька ОСОБА_2, яка підтримала позовні вимоги її матері, як первісного позивача ОСОБА_10.

Доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на зобов»язання відповідача виконати договірні умови з виплати страхового відшкодування.

При цьому, суд виходить з того, що ОСОБА_11, звертаючись до Страховика про виплату страхового відшкодування надала йому: договір страхування, свідоцтво про смерть Страхувальника, видане відділом реєстрації актів цивільного стану міста Гавана Республіки Куба, оригінал квитанції про оплату витрат у сумі 6.470 кубинських песо на репатріацію тіла Страхувальника з Куби в Україну, та акту виконаних робіт в частині репатріації тіла Страхувальника, копії внутрішніх паспортів Страхувальника та його представника /т.1 а.с.22/.

Тобто, указані документи складають повний необхідний перелік документів для виплати страхового відшкодування в частині репатріації тіла Страхувальника з Куби в Україну, а вимоги відповідача щодо ненадання необхідних документів є надуманими і спрямованими на ухилення від виконання своїх договірних зобов»язань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність позовних вимог та часткове їх задоволення.

Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування» слідує, що страховик зобов»язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Так, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 149.336 грн.82 коп., що за курсом валют відповідає сумі 6.470 кубинських песо, які були сплачені позивачкою.

Відповідно до п.24.4.3, 24.4.4 Договору страхування відповідач ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» зобов»язаний: прийняти рішення про здійснення, або відмову у здійсненні страхової виплати протягом 10 робочих днів з дня отримання необхідних документів; здійснити страхову виплату протягом 5 робочих днів з дня прийняття Страховиком рішення про здійснення страхової виплати.

Отже, оскільки ОСОБА_11 звернулась до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування 01.12.2015 року, в задоволенні якої було безпідставно відмовлено, а також враховуючи, що прострочення строку виплати страхового відшкодування становить 357 днів (до 08.12.2016 року - дата, по яку позивач просить нарахувати пеню), відповідач зобов»язаний сплатити на користь позивача пеню у сумі 5.331 грн.32 грн., із розрахунку 0,01% від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня (п.24.7 Договору).

Розрахунок пені, з яким погоджується судова колегія, виконаний позивачем правильно і відповідачем не спростований: 149.336,82 грн. х 0,01% х 357 дн. : 100% = 5.331,32 грн.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, позивач обґрунтовано вимагає стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у сумі 15.187,56 грн. та 3% річних у сумі 4.381,91 грн. за прострочку виконання відповідачем грошового зобов»язання.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних виконаний позивачем правильно, а тому колегія суддів погоджується з цим розрахунком /т.2 а.с.139-142/.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» на користь позивачки ОСОБА_2 кошти у сумі 174.237 грн.61 коп. у зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань (149.336,82 коп. + 5.331,32 грн. + 15.187,56 грн. + 4.381,91 грн.).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 14.933,68 грн., колегія суддів не вбачає за можливе задовольнити позов в цій частині, оскільки, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Позивачка в судовому засіданні не навела суду доказів того, що моральна шкода заподіяна їй небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодваством.

Враховуючи, що указана норма (п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів») є спеціальною в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди у відносинах, що випливають із захисту прав споживачів, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» про стягнення моральної шкоди.

Крім того, в роз»ясненнях, викладених в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року) зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів», а також Закон України «Про страхування» в правовідносинах, що склались, не передбачає право позивача на відшкодування йому моральної шкоди.

На підставі зазначеного, а також, враховуючи, що умови відшкодування моральної шкоди також відсутні і в Договорі страхування від 05.10.2015 року №МVS №193109 укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», колегія суддів вважає правомірним ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди.

Також відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення витрат позивачки понесених на правову допомогу у сумі 15.000 грн., оскільки позивачем не надано суду конкретного розрахунку виконаних послуг з посиланням на витрати часу та погодинної вартості цих витрат.

Так, статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб"єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Між тим, позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг.

Суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивачки 250 грн., як витрат понесених нею за нотаріальне посвідчення довіреності та засвідчення підпису перекладача, оскільки указані витрати не пов»язані з основною вимогою виплати страхового відшкодування.

Враховуючи вище зазначені норми матеріального права та встановлені у судовому засіданні обставини, колегія суддів вважає, що вина відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» у невиконанні договірних зобов»язань перед позивачкою ОСОБА_2 судом встановлена, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки у стягненні з відповідача на її користь страхового відшкодування, пені, за порушення термінів виконання договірних зобов»язань, інфляційних втрат та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов»язання (ст.625 ЦК). В решті позовних вимог суд не вбачає підстав для задоволення.

В порядку розподілу судових витрат, керуючись ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за правомірне стягнути з ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3.659 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2: страхове відшкодування у сумі 149.336 грн.82 коп.; пеню у сумі 5.331 грн.32 коп.; витрати від інфляції у сумі 15.187 грн.56 коп.; 3% річних у сумі 4.381 грн.91 коп., а всього, у сумі 174.237 (сто сімдесят чотири тис. двісті тридцять сім) грн.61 коп., а в решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3.659 (три тис. шістсот п»ятдесят дев»ять) грн.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді