Справа № 373/240/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої-судді Керекези Я.І.,

при секретарі Тітровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області цивільну справу за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування землі,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури М.Ульмер звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації та просить визнати недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 703 від 02.07.2009 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства». Також просить скасувати запис № 3288476 від 30.10.2013 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 33), яка розташована за адресою: с.Циблі Переяслав-Хмельницький район Київська область. Крім того, просить витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 0,9500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Посилається на те, що прокурорською перевіркою встановлено, що розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА Київської області за №1565 від 12.11.2008 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для безоплатної передачі у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в межах Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. В подальшому розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА за №703 від 02.07.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та передано їй земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,9500 га, яка розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. На дану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 11.12.2009. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №2543 від 29.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., ОСОБА_4 відчужила належну їй спірну земельну ділянку ОСОБА_3. За таких обставин прокурор прийшов до висновку, що земельна ділянка, яка відводилася у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, фактично відведена за рахунок земель водного фонду, а саме: 100 метрової прибережної захисної смуги р.Дніпро, що суперечить нормам закону з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі водного фонду. За нормами Водного кодексу України до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Так, прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч.2 ст.88 ВК України, ч.2 ст.60 ЗК України та становить для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Крім того, можливість передачі у париватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом не передбачено. Таким чином, розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 02.07.2009 №703 та виданий на його підставі державний акт (в подальшому державна реєстрація права власності за ОСОБА_3.) на право власності на земельну ділянку суперечать вимогам ст.ст.58,60,61 ЗК України, ст.ст.86, 88, 89 ВК України та підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні представник прокуратури Кучер І.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник Київської обласної адміністрації Кіфоришина Т.Ф. в судове засідання не з`явилася, направила суду пояснення на позовну заяву, в яких вказала на недоведеність посилань позову про неправомірність набуття відповідачами права на землю та відсутність достатніх підстав для позбавлення їх права власності. Крім того зазначила, що прокуратурою пропущений строк позовної давності, який складає 3 роки. Просить слухати справу без участі представника Київської облдержадміністрації.

Представник відповідача Переяслав-Хмельницької районної адміністрації Литвишко Р.В. в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просить справу розгляну без нього відповідно до закону та наявних матеріалів справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 позов не визнав та заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що, Київська обласна держадміністрація з 2009 року і по теперішній час наділена повноваженнями щодо проведення перевірок додержання вимог законів та звернення до суду. Прокурор не обгрунтував та не підтвердив підстав для представництва інтересів держави в особі Київської облдержадміністрації, та вважає, що підстав для представництва прокурором інтересів держави у вказаній справі відсутні та у встановленому ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» порядку не підтверджені. Крім того, на час відведення спірної земельної ділянки вона відносилася до земель державного запасу сільськогосподарського призначення, тобто перебувала у віданні Переяслав-Хмельницької РДА. Єдиним документом, який встановлює правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон є Постанова КМ України №486 від 08.05.1996 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», пунктом 5 якої передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації - на підставі розроблених та погоджених у встановленому порядку проектів землеустрою. Спірна земельна ділянка на час її надання за цільовим призначенням відносилася до земель сільськогосподарського призначення та знаходилася в адміністративних межах села Циблі Переяслав-Хмельницького району. Вважає, що при виділенні спірної ділянки ОСОБА_4 Переяслав-Хмельницькою РДА, видачі державного акту на неї, та в подальшому при відчуженні її ОСОБА_3 не порушено інтереси держави в особі Київської облдержадміністрації. З тексту оскаржуваного розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА №1565 від 12.11.2008 вбачається документальне підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки в категорії земель запасу, а не земель водного фонду. Крім того, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Представник 3-ї особи ОСОБА_4 ОСОБА_11 висловила думку, про те, що даний позов не підлягає до задоволення. Також просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до повідомлення КДП «Київгеоінформатика» №01-01/910 від 16.08.2016 та наданих викопіювань з топографічних матеріалів із схемою накладення земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 станом на 2009 рік та на день створення повідомлення розташована в межах 100 метрової прибережної захисної смуги р.Дніпро (а.с.18-20).

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2016 власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, є ОСОБА_3 (а.с.21-22).

29.04.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,9500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, за яким ОСОБА_4 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність вказану земельну ділянку (а.с.23-24).

02.07.2009 видано Розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 703 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці України ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та передано їй у власність вказану земельну ділянку (а.с.25).

Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 12.11.2008 №1565 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для безоплатної передачі у власність громадянці України ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в межах Циблівської сільської ради» надано дозвіл на проведення робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у власність гр.ОСОБА_4 орієнтованою площею 0,95 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.26).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 41.12.2009 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,9500 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.28-29).

Згідно з витягом з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 14.12.2009 зареєстровано за 64 вказаний вище державний акт (а.с30-33).

Відповідно до копії витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Київська обласна державна адміністрація є органом державної влади (а.с.34-38).

Як слідує з висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства від 18.12.2008 за №11/11057/02 Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації, розглянувши матеріали, подані замовником про відведення земельної ділянки, площею 0,9500 га для ведення особистого селянського господарства на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області погодив проект землеустрою відповідно до діючого законодавства (а.с.81).

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що за замовленням ОСОБА_4 ТОВ «Регіонземсервіс», де він є керівником, розробляло проект відведення земельної ділянки. При виконанні робіт, пов»язаних з розробкою проекту, до повноважень товариства не входить перевірка, зокрема, відповідності цільового призначення земельної ділянки. Будь-яких обмежень підприємство не встановлює. Проект розробляється на підставі відповідних погоджень з державними органами. Також зазначив, що «космічна зйомка» - це дешифрований знімок із супутника, на якому можна побачити, зокрема, і межі земельних ділянок. Також вказав, що більше трьох років назад він давав пояснення з приводу даного проекту відведення працівникам СБ України.

Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Згідно зі ст.88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно ст.59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги.

Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок.

Згідно п.п.1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.05.1996 №486, визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприродт, Держводагенством і територіальними органами Держземагенства.

Статтею 59 ЗК України встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Так, ч.2 вказаної статті передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Таким чином, можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом не передбачено, а тому в даному випадку відбулася незаконна зміна цільового призначення землі, безоплатна приватизація її громадянином, що призвело до одержання спірної земельної ділянки у власність.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 в силу зовнішніх об`єктивних видимих характерних для земель водного фонду природних ознак (наявності річки Дніпро, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) знали або могли знати про те, що земля водного фонду вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під сумнів.

За таких обставин вимога прокуратури про витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача на користь держави є законною, та такою, що відповідає нормам ст. 153 ЗК України, ст.388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог ВК України та ЗК України.

Також, законними та обгрунтованими суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА №703 від 02.07.2009 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці України ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства» та про скасування запису №3288476 від 30.10.2013 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с.Циблі.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на недоведеність позовних вимог та не підтвердження їх належними доказами, оскільки матеріали справи містять подані прокурором докази, які в їх сукупності належним чином підтверджують позовні вимоги.

Разом з тим, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду (постанова ВС України №6-178цс15 від 25 березня 2015 року). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. А отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та 23 грудня 2014 року.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, положення зазначеної статті за своєю суттю направлені на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

У даній справі прокуратурою пред'явлено позов в інтересах Київської обласної державної адміністрації, яка вказала на недоведеність позову та зазначила про пропуск прокурором строку позовної давності, і якій було відомо про її порушене право з часу державної реєстрації ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку - 11 грудня 2012 року.

При подачі позову до суду прокуратура фактично наділила себе статусом самостійного позивача та дійшла помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення нею під час проведення перевірки факту порушення Переяслав-Хмельницькою РДА Київської області земельного законодавства при винесенні оспорюваного розпорядження.

За таких обставин, суд вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності при подачі позову до суду, тому позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування землі - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 17.07.2017.

Суддя Я. І. Керекеза