Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді - Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання нікчемним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.06.2013 року померла її тітка ОСОБА_8 яка постійно мешкала до смерті в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну їй квартиру. Спадкоємців, які б мали право на обов»язкову частку у померлої не було.

В зв»язку з тим, що документи, які б підтверджували родинні зв»язки між нею та померлою ОСОБА_8 втрачені, вона звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту родинних відносин. Рішенням суду від 05.10.2015 року встановлено факт родинних відносин та те, що померла є її рідною тіткою.

Нею була подана заява про прийняття спадщини. ОСОБА_2 на 18.10.2016 року вона є єдиним спадкоємцем. Проте, нотаріусом їй було відмовлено в видачі свідоцтва на прийняття спадщини, так як відсутні належно оформлені правовстановчі документи на квартиру. Пізніше їй стало відомо, що квартира зареєстрована за іншою особою ОСОБА_5

Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира була ніби то продана в 1997 році через Черкаську філію Придніпровської товарної біржі на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.1997 року за №06/НВ ОСОБА_4 Рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень прийняв реєстратор ОСОБА_9 04.08.2016 року.

На підставі даного договору ОСОБА_4 26.09.2016 року уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_5, який був зареєстрований нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_10

Дізнавшись про те, що у квартирі є спадкоємиця, ОСОБА_5 14.12.2016 року продала дану квартиру ОСОБА_6

Вважає договір купівлі-продажу №06/НВ від 17.06.1997 року нікчемним, так як ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності на квартиру, яке було видане органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету тільки 08.12.1999 року.

Просить визнати нікчемним договір купівлі-продажу №06//НВ від 17.06.1997 року, що укладений на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Витребувати у ОСОБА_6 квартиру яка є спадковим майном та належить їй як спадкоємиці і передати квартиру їй. Визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування після смерті її тітки ОСОБА_8

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги позивачки не визнав, просив в позові відмовити посилаючись на те, що позивачем не доведено факту того, що ОСОБА_6 було відомо про те, що квартира набута в незаконний спосіб, а відповідач 3 є добросовісним набувачем, яка виконала всі умови договору. Позивач не була стороною правочину, не була ні власником , ні спадкоємцем квартири, а тому відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6, адвокат ОСОБА_2, представник за дорученням ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Свої пояснення обґрунтовували тим, що ОСОБА_6 на момент придбання даної квартири не було відомо стосовно того, що існує спір відносно квартири та те, що ОСОБА_5 придбала квартиру в незаконний спосіб. Договір купівлі- продажу відповідав вимогам ст..203, 215 ЦК України, його недійсність не встановлена законом. Також не досліджувались дійсність підпису ОСОБА_8 на договорі укладеному 17.06.1997 року на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі. Представник ОСОБА_12 зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_4 на неодноразові виклики в судове засідання не з»явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Ніяких письмових заяв чи заперечень до суду не надходило.

Треті особи Перша Черкаська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ОСОБА_7 скерували до суду заяву в якій просили розглянути справу в їх відсутність.

Заслухавши сторони, думку адвокатів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, як визнання правочинів нікчемним позивач, відповідно ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу нікчемності правочину.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено в судовому засіданні 17.06.2013 року померла ОСОБА_8, яка постійно мешкала до смерті в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну їй квартиру. Спадкоємців, які б мали право на обов»язкову частку у померлої не було.

Як зазначила позивач, в зв»язку з тим, що документи, які б підтверджували родинні зв»язки між нею та померлою ОСОБА_8 втрачені, позивач звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.10.2015 року( справа № 712/5456//14ц) встановлено факт родинних відносин про те, що померла ОСОБА_8 є рідною тіткою ОСОБА_3.

Позивач звернулась до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини.

25.11.2016 року Першою Черкаською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про прийняття спадщини в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. В даному листі також було зазначено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2016 року , право власності зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 26.09.2016 року.

Позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг та отримала довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджено факт продажу квартири.

Судом встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30773843 від 04.08.2016 року, реєстратором ОСОБА_9 була зареєстрована квартира № 28, вул. Вернигори, 21, в м. Черкаси за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №06/НВ від 17.06.1997 року, укладеного на Черкаській філії Придніпровської Товарної Біржі між ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

З наявних у справі доказів встановлено, що ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності, видане органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету 08.12.1999 року, тобто лише через 2 роки після ніби-то укладеного договору купівлі- продажу квартири.

Даний факт підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 11.10.2016 року №6390о.

Договір купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був зареєстрований лише в серпні 2016 року.

Судом була допитана в якості свідка ОСОБА_13, яка зазначена в договорі як директор Черкаської філії ПТБ. В судовому засіданні вона пояснила, що лише 18.11.1997 року вона приступила до обов»язків директора біржі. ОСОБА_2 на червень 1997 року філії не існувало та печатки не було. Діяти почала біржа лише з 18.11.1997 року. Підпис зазначений в договорі як директора їй не належить.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що до нього, як до реєстратора звернулась фізична особа ОСОБА_4 29.07.2016 року. Ним був наданий договір купівлі-продажу квартири №06/НВ від 17.06.1997 року, довідка з ЧООБТІ від 20.06.2016 року №8759о про те, що ОСОБА_4 станом на 01.01.2013 року належала квартира АДРЕСА_2. Постільки відповідальність за достовірність документів несе заявник, ним і було проведено реєстрацію даної квартири за ОСОБА_4

Представник ЧООБТІ ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що довідка №8759о від 20.06.2016 року не видавалась та є фіктивною.

Відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов»язкове лише у випадках зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Нормою ст. 59 ЦК УРСР передбачено, що угода, визнано недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Згідно ППВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року, № 3 п.4 зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, договори купівлі-продажу ( в тому числі придбані на біржових торгах), міни, дарування .

На момент реєстрації права власності ОСОБА_4 квартири діяли норми Цивільного кодексу України, відповідно до яких нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано.

Статтею 220 ч.1 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним.

Суд приходить до висновку, що договір №06/НВ від 17.06.1997 року купівлі-продажу квартири 28, по вул. Вернигори, 21 в м. Черкаси є нікчемним, так як не відповідає вимогам Цивільних кодексів 1963 та 2004 років, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині витребування майна з чужого незаконного володіння враховуючи наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору №06/НВ від 17.06.1997 року купівлі-продажу квартири, 26.09.2016 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири із ОСОБА_5, який був зареєстрований нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори.

14.12.2016 року ОСОБА_5 продала дану квартиру ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала право відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 роз'яснено, що відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Як встановлено в судовому засіданні, майно, а саме квартира вибули з володіння власника, не з їхньої волі, а іншим шляхом. Позивач дізналась про здійснення реєстрації права власності на дану квартиру з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначалось вище, відповідач ОСОБА_4 не мав права продавати квартиру постільки вона йому не належала, проте, шляхом протиправних дій, на підставі підробленого договору купівлі-продажу та його реєстрації вчинив відчуження майна, яке йому не належало. Як уже зазначалось вище, ОСОБА_4 було здійснено продаж квартири ОСОБА_5 26.09.2016 року, який був посвідчений нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори . Про наявність спору стосовно квартири ОСОБА_5 була обізнана. Даний факт підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_15, яка в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_16, знала що та має племінницю в м. Київ. Коли почали приходити якісь чужі люди до квартири, вона особисто написала вверху на стіні над дверима про те, що квартира № 28 під слідством. ОСОБА_5 разом з якимись особами вивезли з квартири всі речі, які там знаходились. Вона телефонувала до поліції, до міської ради, але ніхто не відреагував. Про це вона повідомляла і племінницю. Суд вважає, що ОСОБА_5 при наявності таких фактів є недобросовісним набувачем майна, а саме квартири, так як була обізнана про наявність спадкоємців. Однак, ОСОБА_5 відчужила квартиру на підставі наступного договору купівлі-продажу ОСОБА_6, яка не знала про те, що вона придбаває річ у особи, яка не мала права її відчужувати. Добросовісним набувачем є особа яка не знала і не могла знати за обставин які склалися, знати про те, що вона придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, тобто не знала, що вона не стала власником речі. Добросовісний набувач зобов»язаний повернути набуте ним майно лише в передбачених законом випадках, а саме ч.1 ст. 388 ЦК України.

Постановою ПВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 30.03.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретнее майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 26 даної постанови зазначено, що відповідно до положень ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. При цьому суд повинен мати на увазі, що власник майна має право витребувати у добросовісного набувача, лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України. Виходячи з викладено, варто зазначити, що майно, яке вибуло з володіння власника вибуло поза його волею, а тому підлягає захисту відповідно до ст. 388 ч.1 ЦК України та підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_6 Стеттею 41 Конституції України наголошено, що кожен має право володіти, користуватись, розпоряджатись своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правил,а власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребувананя майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України пов»язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі, іншим шляхом. Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові № 6-1203цс15. Не заслуговує на увагу доводи відповідача стосовно того, що позивач не набула права власності на дану квартиру. Як встановлено в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну їй квартиру. Рішенням Соснівського суду від 05.10.2015 року встановлено факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_8 Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Інших осіб, які б претендували на майно не встановлено. Позивачка є єдиною спадкоємицею. Статтею 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець,, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов»язки,, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини, проте, їй листом нотаріуса Першої нотаріальної контори було відмовлено в зв»язку з відсутністю правовстановлючиїх документів та те, що дана квартира зареєстрована за іншою ососбою. Постановою ПВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 30.03.2014 року 26 зазначено, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. В даному випадку право витребувананя майна з чужого назаконного володіння перейшло до позивача, як спадкоємця майна ОСОБА_8 Підлягають до задоволення і вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на квартиру в АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, померлої 17.06.2013 року. Як зазначалось вище, листом від 25.11.2016 року, вих №1270/02-1,4 нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори повідомила про те, що не може видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_4, в м Черкаси. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності. В зв»язку з тим, що дана квартира була незаконно привласнена іншими особами, позивач не має змоги отримати свідоцтво на право власності іншим шляхом, а тому суд вважає визнати за позивачем право власності на дану квартиру. Не можна погодитись з позицією представника відповідача стосовно того, що пропущено позивачем строк звернення до суду. Як встановлено в судовому засіданні, про порушене право позивач дізналась лише в листопаді 2016 року з листа нотаріуса Першої нотаріальної контори. Тому, в данному випадку, позивач строк звернення до суду з даним позовом не порушила. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3. Б. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись: ст.ст.5,10,11, 209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.47,59 ЦК Української РСР 1963 року, ст. 215, 216, 220, 330, 388,392, 1218, 1268 ЦК України, ППВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд ,

В И Р І Ш И В:

Визнати нікчемним договір купівлі-продажу №06/НВ від 17.06.1997 року, укладений на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі між ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Витребувати у ОСОБА_6 квартиру № 28, що знаходиться в м. Черкаси, вул. Вернигори, 21 та передати її ОСОБА_3. Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 28, що знаходиться в м. Черкаси, вул. Вернигори, 21 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: