Справа № 214/5555/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2017 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чернової Н.В.,

за участю секретаря Лєбєдєвої А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізького міськвиконкому, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до Криворізького міськвиконкому, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування. 18 листопада 2016 року позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке складається з двоповерхового житлового будинку, площа основи (забудови) 136,4 кв.м., житловою площею 72, 7кв.м., загальною площею 137, 8 кв.м., шлакоблочної літньої кухні «Б», бетонного погребу «Г», шлакоблочного гаражу «Ж», замощення ІІ, огорожі 1-3, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Дубки будинок 110, після померлого 01 травня 2013 ОСОБА_5. В обґрунтування свого позову зазначила, що 01 травня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_5, який постійно проживав за адресою м. Кривий Ріг, вулю. Дубки (Косарева) будинок 110. Вищевказаний будинок з господарськими побудовами її чоловік придбав за договором купівлі-продажу 17 жовтня 1990 року. На день оформлення договору купівлі продажу домоволодіння складалося з шлаколитого житлового будинку «А-1», житлова площа якого становила 38, 60 кв.м., шлакоблочної літньої кухні «Б», шлакоблочного сараю «В», бетонного погребу «Г», деревяної уборної «Д», деревяного душу «Е», водопроводу І, замощення ІІ, заборів 1-4. Протягом року після придбання вказаного будинку вони добудували будинок, добудована частина будинку складається з двох поверхів. Після добудови житлова площа всього будинку становила 72,7 кв. м, а загальна площа - 137,8 кв. м. Збудували шлакоблочний гараж. Окрім цього знесли дерев'яну уборну «Д» і шлакоблочний сарай «В». Вищевказаними роботами займався її чоловік. Після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння їх сім'я, тобто її чоловік ОСОБА_5, вона, ОСОБА_1, та їх дочка ОСОБА_4 постійно мешкали у вищезазначеному будинку, сплачували за комунальні послуги.

На день смерті її чоловіка домоволодіння складалося з шлаколитого житлового будинку «А-1», житлова площа якого становить 72,7 кв. м, а загальна площа - 137,8 кв. м., шлакоблочної літньої кухні «Б», бетонного погребу «Г», шлакоблочного гаражу «Ж», замощення II, огорожі 1-3. Вартість зазначеного домоволодіння на день проведення оцінки, тобто на 30.06.2016 року, становить 80 400 грн. (вісімдесят тисяч чотириста грн.).

Після смерті чоловіка право установчих документів та технічного паспорту на зазначене домоволодіння вона не знайшла, є тільки нотаріально завірена копія договору купівлі - продажу. Вона, як його дружина,та їхні повнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за нормами ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги. Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як і вона, можуть скористатися правом на спадщину.

Після смерті чоловіка у встановлений законом термін вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від її чоловіка. 18 листопада 2013 року після закінчення 6-місячного терміну з дня відкриття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок з господарчими побудовами їй було відмовлено в зв'язку з тим, що право установчі документи на житловий будинок, який є спадковим майном, не зареєстровані у встановленому законом порядку за життя спадкодавця, про що їй видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 1 вересня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Криворізької міської ради мені відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований м. Кривий Ріг вул. Дубки (Косарєва) будинок № 110, в зв'язку з тим, що нею не надано документу, що свідчить про її право на вищезазначене домоволодіння, тобто свідоцтво про право на спадщину. У звязку із чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позовні уточнені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до судового засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 01 травня 2013 року помер ОСОБА_5, про що Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис № 705, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 510095 від 03 травня 2013 року ( а.с. 10).

Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Дубки будинок 110.

Як вбачається з договору купівлі продажу ОСОБА_5 придбав домоволодіння розташоване за адресою м. Кривий Ріг, вулиця Дубки будинок 110 із складалося з шлаколитого житлового будинку «А-1», житлова площа якого становила 38, 60 кв.м., шлакоблочної літньої кухні «Б», шлакоблочного сараю «В», бетонного погребу «Г», деревяної уборної «Д», деревяного душу «Е», водопроводу І, замощення ІІ, заборів 1-4. Протягом року після придбання вказаного будинку вони добудували будинок, добудована частина будинку складається з двох поверхів. Після добудови житлова площа всього будинку становила 72,7 кв. м, а загальна площа - 137,8 (а.с. 12-13).

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок розташований за адресою вул. Дубки № 110, м. Кривий Ріг від 22 червня 2016 року, домоволодіння складається із з шлаколитого житлового будинку «А-1», житлова площа якого становить 72,7 кв. м, а загальна площа - 137,8 кв. м., шлакоблочної літньої кухні «Б», бетонного погребу «Г», шлакоблочного гаражу «Ж», замощення II, огорожі 1-3 (а.с. 17-24). Вартість зазначеного домоволодіння на день проведення оцінки, тобто на 30.06.2016 року, становить 80 400 грн. (вісімдесят тисяч чотириста грн.) (а.с. 27-28).

Як вбачається з копії спадкової справи № 77-2013, 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізької міського нотаріальної контори ОСОБА_6 Однак приватним нотаріусом Постановою від 18 листопада 2013 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 01 травня 2013 року в звязку з тим, що правоустановчі документи на житловий будинок, який є спадковим майном, не зареєстровані у встановленому законом порядку за життя спадкодавця (а.с. 14). 1 вересня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Криворізької міської ради позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований м. Кривий Ріг вуя. Дубки (Косарєва) будинок № 110, в зв'язку з тим, що не надано документу, що свідчить про право на вищезазначене домоволодіння, тобто свідоцтво про право на спадщину (а.с. 16).

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За змістом ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на окремі обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

За правилами ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

За змістом ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності » експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Але до 05.08.1992 року не існувало нормативного документу, згідно з яким прийняття в експлуатацію індивідуальних об'єктів будівництва було обовязковим.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім цього, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, що виникли, з дня набрання чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення індивідуальних житлових будинків, що були збудовані до 5 серпня 1992 року, для набуття права власності на такі об'єкти.

Аналізуючи положення Конституції України та Цивільного кодексу України приходимо до висновку, що введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, що збудовані до 5 серпня 1992 року, не потрібне для набуття права власності на такі об'єкти (Лист ДАБК України від 01.09.2011 року № 40-12-2409 «Відносно прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Відповідно загальних положень про спадкування, передбачених главою 84 ЦК України:

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1222 ЦК). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК ).

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що згідно до спадкової справи № 77-2013, 30.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізької міського нотаріальної округу як спадкоємиця померлого 01 травня 2013 року ОСОБА_5. Постановою приватного нотаріуса від 18.11.2013 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим , що в зв'язку з тим, що право установчі документи на житловий будинок, який є спадковим майном, не зареєстровані у встановленому законом порядку за життя спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1не може юридично оформити свої спадкові справи, та в повному обсязі реалізувати права володіння та користуватися спадщиною, оскільки не має можливості зареєструвати спадщину у встановлену законодавством порядку.

За матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що заповіт не складався, тобто здійснюється спадкування за законом.

Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи обставини встановлені судом, ґрунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 право власності на домоволодіння розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Дубки будинок 110 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 386, 392, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке складається з двоповерхового житлового будинку, площа основи (забудови) 136,4 кв.м., житловою площею 72, 7кв.м., загальною площею 137, 8 кв.м., шлакоблочної літньої кухні «Б», бетонного погребу «Г», шлакоблочного гаражу «Ж», замощення ІІ, огорожі 1-3, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Дубки будинок 110, після померлого 01 травня 2013 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Чернова