АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/171/16-ц 22-ц/774/1128/К/17
Справа № 215/171/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1128/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконання трудових обов'язків,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_6 «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працював на різних посадах в умовах гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів у ОСОБА_6 «ПівнГЗК», що стало причиною виникнення у нього двох професійних захворювань. Висновком МСЕК йому встановлено 55% втрати працездатності та третя група інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно потребує медикаментозного лікування, зазнає моральні та фізичні страждання, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 243000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 18000 грн. без урахування податків та обовязкових платежів. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди. Зокрема вважає, що судом не взято до уваги, що відсоток втрати працездатності становить 55% та визначений позивачу безстроково та ІІІ група інвалідності. Не враховано фізичних страждань позивача та безповоротність втрати здоровя, що є найвищою цінністю людини.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Вважає, що судом не взято до уваги, що у звязку із тим, що позивач був обізнаний про наявність небезпечних факторів виробничого середовища добровільно протягом тривалого часу працював, що вплинуло на стан його здоровя та викликало професійне захворювання. Позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності та справедливості та є значно завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_2 працював у період з 28.02.1985 р. до 08.11.2010 р. водієм автосамоскиду вантажопідємністю 40 т. та 100 т. на вивезенні гірничої маси з карєру ОСОБА_6 «ПівнГЗК» ( а.с.7-11) .

ОСОБА_7 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 08.10.2010 р. видно, що позивачу ОСОБА_2 встановлено діагноз: 1) вібраційна хвороба другої стадії: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії; вегетативно-сенсорної поліневропатії, в сполученні з синдромом шийної та попереково-крижової радикулопатії, з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді: двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеню) та вазомоторно-трофічних порушень на кистях; 2) хронічний бронхіт, ЛН першого ступеню (а.с. 11-13).

Висновком МСЕК від 03.11.2010 р. йому встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 55 %, з яких: 50% по вібраційній хворобі, а 5% хронічний бронхіт. (а.с. 14).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2В зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_7 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи представника відповідача з приводу відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди, суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

ОСОБА_7 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 08.10.2010 року причиною виникнення у позивача професійних захворювань встановлено, що позивач підпадав під дію вібрації, що перевищувала гранично допустимого рівня, через нерівність дорожнього покриття, а також відсутності ефективних засобів пилеподавлення. ( а.с.12).

Як видно з акту розслідування, причиною професійного захворювання позивача є стаж роботи протягом 11 років 10 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_6 «ПівнГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_6 «ПівнГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням Миро ненка В.В. повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з листопада 2010 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача про усвідомлення позивачем шкідливих і небезпечних умов виробничих факторів на його робочому місці, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Колегія суддів вважає доречними доводи апеляційної скарги представника позивача та вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2 який згідно висновку МСЕК первинно становить 55 %, призначений безстроково, та тертя група інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоровя, з урахуванням конкретних обставин по справі, повязаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь позивача з 18000 грн. до 45000 грн.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 змінити, збільшивши цей розмір з 18000 грн. до 45000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: