УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за ними право власності по 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємцями за законом першої черги, після смерті батька ОСОБА_7

На обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Василькові Київської області помер їх батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2, 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, а також 1/2 частини вказаної вище квартири.

Позивачі вказували, що за життя їх батько ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

Після смерті батька вони та дружина померлого (відповідачка ОСОБА_6), як спадкоємцями за законом першої черги, в установлений законом шестимісячний строк звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Л.В. та подали заяви про прийняття спадщини, у зв'язку із чим 12 березня 2016 року приватним нотаріусом КондроюЛ.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 по 1/3 частині кожному спадкоємцю, 25 березня 2016 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 по 1/6 частині квартири кожному спадкоємцю та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за відповідачкою, проте була придбана під час її шлюбу з ОСОБА_7, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1999 року під час її шлюбу із ОСОБА_7, а тому вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також врахувавши, що спадкоємці ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_7, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за кожним із них права власності на 1/6 частини вказаної квартири.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-846цс16, оскільки викладені у вказаній постанові висновки Верховного Суду України стосуються застосування положень ст. ст. 57, 60 СК України, які набрали чинності лише з 01 січня 2004 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович