Справа № 156/776/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/1001/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом про визнання недійсним договору позики та посилалася на те, що розписку від 17 серпня 2016 року вона написала під тиском відповідача, а тому просила суд визнати недійсним договір позики, укладений 17.08.2016 між нею та ОСОБА_5 на суму 55000 грн.

Також позивач доповнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача в її користь заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 17.08.2016 року, складеної в присутності свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_4 позичила гроші в сумі 55000 грн. у ОСОБА_5 та зобов'язалася їх повернути до 19 вересня 2016 року (а. с. 9).

В своїй позовній заяві про визнання недійсним договору позики ОСОБА_4 зазначала, що вона написала розписку про одержання позики внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що вона написала розписку внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (частина перша статті 11 ЦК України).

Згідно статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із матеріалів справи убачається, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_4 написала розписку про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 55000 грн. терміном до 17 вересня 2016 року (а.с.9).

У постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), від 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15) Верховний Суд України виклав правові висновки про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Разом з тим закон передбачає загальні правові засади визнання правочину недійсним. Для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК України визначає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 статті 203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину. Порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом.

Позивач свій позов про визнання договору позики недійсним обґрунтувала тим, що розписка була написана нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача та тим, що вказаний договір позики вчинений нею під впливом тяжкої обставини.

Правочин, який вчинено під впливом насильства, належить до оспорюваних правочинів.

Відповідно до статті 231 ЦК України правочини, вчинені особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Отже для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Будь - яких доказів на підтвердження того, що договір позики вчинений позивачем внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку другої сторони та під впливом тяжкої обставини, позивач суду не надала.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді