Справа № 352/333/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1016/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представників ПАТ «УкрСиббанк» і

ТзОВ «Кей- Колект»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договорів іпотеки та скасування реєстрацій права власності, за апеляційними скаргами ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» на рішення Тисменицького районного суду від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 подала до ТзОВ «Кей-Колект» вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказувала, що у березні 2016 року їй стало відомо, що належні їй на праві власності земельна ділянка та будинковолодіння по вул. Підгірки, 33 в с. Загвіздя Тисменицького району, які були предметом договорів іпотеки №1-651 від 12.07.2006 року та №1-1635 від 26.12.2007 року, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровані за ТзОВ «Кей-Колект» на підставі зазначених договорів іпотеки. Посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.11.2012 року з неї на користь ТзОВ «Кей-Колект» було стягнуто 321 668,29 грн заборгованості за кредитними договорами, в забезпечення яких й були укладені договори іпотеки, а також на те, що відповідач за договором факторингу з ПАТ «УкрСиббанк» отримав лише право грошової вимоги, а не право вимоги на предмет іпотеки, ОСОБА_1, з врахуванням уточнення позовних вимог, просила розірвати договори іпотеки №1-651 від 12.07.2006 року та №1-1635 від 26.12.2007 року та скасувати реєстрацію права власності ТзОВ «Кей-Колект» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно здійсненого рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.12.2015 року на підставі договору іпотеки №1-651 від 12.07.2006 року та іпотечного договору№1-1635 від 26.12.2007 року на земельну ділянку та житловий будинок по вул. Підгірки, 33 в с. Загвіздя Тисменицького району.

Рішенням Тисменицького районного суду від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено розірвати договір іпотеки № 1-651 від 12.07.2006 року та іпотечний договір № 1-1635 від 26.12.2007 року, укладені між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Також постановлено скасувати реєстрацію права власності ТзОВ «Кей-Колект» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, здійсненого рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 26879750 та 26878752 від 08.12.2015 року на підставі договору іпотеки № 1-651 від 12.07.2006 року, іпотечного договору № 1-1635 від 26.12.2007 року на земельну ділянку площею 0,1445 га, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_3 та на житловий будинок по вул. Підгірки, 33 в с.Загвіздя Тисменицького району, загальною площею 105,3 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в поданій позивачем заяві про уточнення позовних вимог відсутня вимога про розірвання договорів іпотеки. При цьому, зазначає представник банку, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки підставам розірвання договорів іпотеки, передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку». Також апелянт звертає увагу суду й на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. А тому, апелянт вважає, що у суду не було правових підстав для розірвання договорів іпотеки. Посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також на дане рішення суду подав апеляційну скаргу і представник ТзОВ «Кей-Колект», у якій посилається на порушення та неправильне тлумачення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що в укладеному між сторонами договорі іпотеки міститься їх згода щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання у спосіб, визначений ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому, зазначає представник апелянта, судом першої інстанції взагалі не зазначено, з яких підстав він дійшов висновку про розірвання іпотечного договору іпотеки між сторонами. Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що ТзОВ «Кей-Колект» зобов'язане було повідомити боржника про переуступку права вимоги, оскільки таке повідомлення має лише інформаційний характер і боржник не звільняється від виконання своїх зобов'язань в цілому. Також апелянт зауважує, що наслідком такого неповідомлення боржника є те, що останній може виконувати свої зобов'язання первісному кредиторові і таке виконання буде вважатися належним. Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у зв'язку із відсутністю у позивача іншого житла, оскільки як вбачається із інформаційної довідки у власності ОСОБА_1 окрім переданої в іпотеку квартири, знаходиться інша квартира по АДРЕСА_1. Також апелянт вважає невірним висновок суду про те, що відповідач порушив права неповнолітньої дитини, яка проживала у спірній квартирі, оскільки позивач зареєстрував неповнолітню дитину після укладення договору іпотеки без згоди на те іпотекодержателя. При цьому, зазначає апелянт, судом не було враховано того, що наявність факту проживання дітей у квартирі, що була предметом іпотеки жодним чином не перешкоджає державній реєстрації прав на таке майно та не є підставою визнання актів індивідуальної дії недійсними. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, представник ТзОВ «Кей-Колект» просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 повторно не з'явилась з невідомих причин, хоча була належним чином і завчасно повідомлена про час і місце розгляду справи. Її адвокат теж не з'явився, надіславши суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із відпусткою. Однак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви адвоката, якому було відомо про призначення розгляду справи, оскільки по-перше, розгляд цієї справи вже відкладався, по-друге, подальше відкладення розгляду справи призведе до істотного порушення встановленого процесуальним законом строку її розгляду.

Із змісту ч.3 ст. 27 ЦПК України слідує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, а тому неявка в судове засідання позивача та її адвоката, на думку колегії суддів, може свідчити про намагання затягування розгляду справи. Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що в наявності є правові підстави для розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та її адвоката.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» і представник ТзОВ «Кей-Колект» в засіданні апеляційного суду апеляційні скарги з наведених підстав підтримали. Вважаючи, що суд першої інстанції не врахував важливі обставини справи і неправильно застосував норми матеріального права, представники просили скасувати оскаржене рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача і представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Згідно ч.1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 24 Закону України визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Із змісту договорів іпотек жилого будинку і присадибної земельної ділянки, укладених між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 12.07.2006 року та 26.12.2007 року, видно, що іпотекодавець погоджувалась з наданням кредитору повноважень на передачу права вимоги за названими угодами третім особам. В цих договорах не передбачено, що Банк при вирішенні питання передачі права вимоги третім особам повинен отримати згоду іпотекодавця.

З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу, згідно якого ТзОВ «Кей-Колект» отримав право вимагати від боржників банку і гарантів виконання всіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення (копія договору - а.с.20-22).

В той же день - 12 грудня 2011 року між названими юридичними особами було укладено і посвідчено у нотаріальному порядку договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку №1 до цього договору (копія договору і виписка з додатку - а.с.113-116).

У виписці із згаданого додатку значиться, що ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» право вимоги за двома договорами іпотеки нерухомого майна, укладеними між ТзОВ «Кей-Колект» і позичальником ОСОБА_1 12.07.2006 року.

З наведено вище випливає, що передача прав вимоги за згаданими іпотечними договорами відбулась у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції названі обставини не врахував, дійшовши до висновку про обґрунтованість позову у зв'язку із відсутністю доказів проведення державної реєстрації відступлення вимог на предмет іпотеки та повідомлення про це у встановлений строк іпотекодавця.

Однак, на думку колегії суддів, погодитись з цим висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він суперечить наявним документальним доказам і нормам матеріального права.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12.04.2017 року вказано, що державна реєстрація прав вимоги та речових прав ТзОВ "Кей-Колект" на згадані вище об'єкти нерухомого майна та їх обтяжень відбулась 08.12.2015 року на підставі відповідного рішення від 08.12.2015 року (довідка - а.с.167-172).

Крім того, колегія суддів констатує, що у тому разі, навіть якщо Банк не повідомляв ОСОБА_1 про заміну кредитора, під здійсненням письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у порядку, визначеному ст. 1082 ЦК України, слід розуміти як надсилання та/або вручення такого повідомлення боржнику, оформленого окремим документом, так і пред'явлення до боржника відповідного позову із зазначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню, та фактора, на користь якого має бути здійснено відповідний платіж.

З цього приводу звертає на себе увагу той факт, що ТзОВ "Кей-Колект" ще у 2012 році до ОСОБА_1 та її поручителя - ОСОБА_2 було пред'явлено позов про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитними договорами, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 12.07.2006 року і 26.12.2006 року, за якими право вимоги передано згідно згаданого вище договору факторингу від 12 грудня 2011 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2012 року цей позов було задоволено (копія рішення надана ОСОБА_1 - а.с.23-24). Зазначена обставина спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що її не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави для зміни або розірвання договорів наведено у статтях 651, 652 ЦК України.

Однак, постановляючи рішення про розірвання договорів іпотеки, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 12.07.2006 року і 26.12.2006 року, суд першої інстанції не навів норми матеріального права, якою він керувався, не зазначив, зокрема, які істотні порушення допущені іншою стороною договорів іпотек, які б могли бути підставою для розірвання договорів.

Посилання ж суду в рішенні на норми Законів України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та "Охорону дитинства" є безпідставним, оскільки норми названих законів спірні відносини не регулюють.

Крім того, слід зауважити, що до участі в даній справі в якості відповідача не було залучено ПАТ «УкрСиббанк», з яким ОСОБА_1 укладала договори іпотеки. А саме ця юридична особа мала б бути належним відповідачем у спорі про розірвання іпотечних угод.

Приймаючи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому воно не може бути залишено в силі. В даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 314; 315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 квітня 2017 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договорів іпотеки та скасування реєстрації прав ТзОВ «Кей-Колект» на іпотечне майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Я.Д. Горблянський

А.Ю. Малєєв