Провадження № 2/760/4009/17
В справі № 760/ 7646/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О.

позивача- Георгієвої О.В.

відповідача- Ненюченка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Син проживає з нею, вона прикладає всі зусилля для забезпечення потреб дитини, однак матеріально вона не може в повному обсязі задовольнити потреби дитини в харчуванні, купівлі необхідного одягу та взуття, ліків у разі хвороби та інші життєві потреби.

Відповідач, як батько дитини, не вважає за потрібне утримувати сина, а тому вона бажає отримувати аліменти на його утримання на підставі судового рішення.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачкою у 2008 році він протягом 9 років добровільно сплачує аліменти та піклується про сина.

У листопаді 2009 року він звернувся з заявою до відділу бухгалтерського обліку та звітності Головного управління транспорту виконавчого органу Київської міської ради, де працював до квітня 2015 року, про відрахування коштів на утримання дитини з пересиланням їх поштовим переказом на адресу позивачки.

Після звільнення з роботи він щомісяця перераховував кошти на утримання сина.

Окрім цього, ним щомісяця витрачаються грошові кошти в розмірі приблизно 600-800гр. на невеликі подарунки синові, квитки, обіди та інше.

Зазначає, що два-три рази на місяць він з сином відвідує театри, музеї, кіно, різні заходи. Часто їздять на відпочинок, наприклад на річку Десну, на Чорне море, на Черкащині відвідували історичні місця.

Крім того, зазначає, що на його утриманні знаходяться двоє дітей від попереднього шлюбу, яких він утримує добровільно, доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Він також допомагає дочці дружини від першого шлюбу, а також на його утриманні знаходиться мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є непрацездатною, потребує лікування та матеріальної допомоги.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4.

11 грудня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1025 від 11 грудня 2008 року.

/ а. с 3 - 4 /

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов'язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Так, виконання батьками обов'язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. Так за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі.

Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що домовленості між сторонами про способи та розміри утримання їх спільного неповнолітнього сина не існує, відповідач з моменту розірвання шлюбу і до цього часу самостійно вирішував питання утримання дитини шляхом відрахувань із заробітної плати, а в подальшому на свій розсуд шляхом направлення коштів поштовими переводами на адресу позивачки.

Позивачка в судовому засіданні, обгрунтовуючи підстави звернення до суду, зазначила, що вона бажає отримувати аліменти на утримання сина в судовому порядку.

Зазначила, що вони з відповідачем не спілкуються, питання, пов»язані з вихованням та утриманням сина, як батьки, не вирішують, відповідач сам вирішував питання, пов»язані з сумою на утримання сина в період після звільнення з роботи, затримував виплати.

Не бажаючи спілкуватися з відповідачем з цього приводу, вважає за необхідне отримувати аліменти в судовому порядку.

Виходячи з цього, суд вважає вимоги позивачки такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.182 СК України та приписів п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, працює та може утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що відповідач працює в Департаменті економіки та інвестицій виконавчого органу Київради та обіймає посаду головного економіста відділу супроводження інвестиційних проектів, з посадовим окладом 3801,00гр., що вбачає стабільний та гарантований дохід у вигляді заробітної плати.

Крім того, позивач у удовому засіданні пояснив, що має інші доплати до посадового окладу, визначені законом.

Виходячи з цього, умов роботи відповідача, наявність у нього постійного доходу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в частці від його доходу.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

З точки зору закону утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов»язком батьків.

Частиною 2 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той з них, який проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і/або натуральній формі.

Суд вважає, що подарунки та участь відповідача в житті сина не можуть замінити його обов»язку постійно утримувати дитину та не позбавляють позивачку, як матір, з якою проживає дитини, на отримання аліментів у судовому порядку.

Крім того, з точки зору закону обов»язки батьків утримувати дитину не можуть обмежуватися лише аліментними обов»язками.

Щодо наявності у відповідача інших дітей, яких він утримує, суд вважає, що це також не є підставою для позбавлення позивачки права на стягнення аліментів у судовому порядку.

Що стосується посилання відповідача на свій обов»язок утримувати матір-пенсіонерку, суд виходить з наступного.

В статтях 172, 202 СК України законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов»язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Так, з наданих відповідачем документів вбачається, що його мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, має ряд захворювань.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що мати отримує пенсію більше 3 000, 00 гр.

Крім того, пояснив, що окрім нього, мати має ще і доньку, його сестру.

При цьому будь-яких доказів потреби матері в матеріальній допомозі не надав.

Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Свідченням потреби батьків у матеріальній допомозі є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

При цьому слід враховувати, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Як зазначив відповідач, мати отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене вище, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Виходячи з цього та в зв'язку з задоволенням вимог позивачки про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 640,00 гр. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.180, ч.ч.2, 3 ст. 181, 182,183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3,4,10,11,57-60, 88,209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Києва, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку/ доходів/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 640, 00 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя