РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року Провадження №2/425/53/17

Справа №425/3696/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Білак Н.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним заповіт від 13.07.2016 його батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Свій позов він обґрунтовує тим, що волевиявлення його батька при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, він був дуже хворим, тривалий час приймав ліки, які могли вплинути на розумові здібності батька, у нього була порушена спроможність до суджень, утруднення нових понять, аналізу, виникали епізоди порушення свідомості, знизилася пам'ять на минулі події, та на думку позивача, його батько за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому в силу ст.ст. 225, 1257 ЦК України складений батьком заповіт на ім'я відповідача є недійсним.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.01.2017, оголошеною без виходу суду до нарадчої кімнати, залучені до участі у справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 34 журнал судового засідання).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримують, просять задовольнити. Додатково позивач пояснив, що його батько ОСОБА_7 тяжко хворів, влітку 2016 року перебував на лікуванні у відділенні Рубіжанської лікарні, після виписки приблизно у 20 числах липня 2016 року батько з позивачем посварилися, оскільки батько переписав заповітом квартиру на свою рідну сестру - відповідача ОСОБА_3, а будинок на іншого сина ОСОБА_6 (третя особа у справі), за це позивач образився на батька, перестав з ним спілкуватися та до нього приходити, ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер. Позивач вважав, що батько залишить квартиру хоча б матері позивача ОСОБА_8, оскільки у брата позивача ОСОБА_6 є тепер спадковий будинок, а мати тепер залишиться на вулиці.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти позову в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні. Додатково відповідач пояснила, що 13.07.2016 її рідний брат ОСОБА_7 склав два заповіти: в одному заповідав житловий будинок своєму сину ОСОБА_6 (третя особа у справі), в іншому заповіті заповідав квартиру відповідачу. Спочатку він заповідав житловий будинок та спірну квартиру позивачу ОСОБА_1, але останній не бажав доглядати батька та повідомив про намір здати його до будинку прістарілих. Після цього ОСОБА_7 переробив заповіт по квартирі на відповідача, оскільки вона та їх спільна мати ОСОБА_5 погодилися доглядати ОСОБА_7 Відповідач викликала нотаріуса, яка перевірила, що брат був свідомий. Дійсно ОСОБА_7 хворів на серцеву недостатність, боліли у нього ноги, був низький тиск, рідина накопичувалася всередині тіла, але з головою у нього було все добре, він повністю контролював себе, він сам повідомив нотаріуса про зміст заповітів, власноручно підписав заповіти та віддав заповіт на житловий будинок сину ОСОБА_6 (третя особа у справі), а на квартиру - відповідачу.

Третя особа ОСОБА_5 надала пояснення, що її син ОСОБА_7 тяжко хворів, було вирішено, що його буде доглядати третя особа ОСОБА_5 та її дочка відповідач ОСОБА_9, а позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_8, яка була колишньою дружиною ОСОБА_7, не погодилися його доглядати. Після того ОСОБА_7 вирішив викликати нотаріуса та переписав житловий будинок старшому сину ОСОБА_6, а квартиру на сестру ОСОБА_3 Перед смертю ОСОБА_7 тяжко хворів, у нього все боліло, він не міг нормально їсти, але з розумом у нього все було добре.

Третя особа ОСОБА_6 надав показання, що все розпочалося з того, що за хворим батьком ніхто не хотів доглядати, в сім'ї було вирішено, що хто буде доглядати хворого батька на того і квартира буде. Доглядати цого стала иати ОСОБА_5, також і ОСОБА_6 майже кожного дня приходив до хворого батька та допомагав, піднімав його, голив, купував, що просив батько. Батько був у свідомості, розмовляв, питав про справи, все добре розумів.

В судовому засіданні було оглянуто два примірники заповітів ОСОБА_7, які зберігаються у справах нотаріуса та які були посвідчені 13.07.2016 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_10, один заповіт на ім'я ОСОБА_6 на житловий будинок по АДРЕСА_1, підписаний о 15:45 годин на квартирі, де проживав заповідач та другий заповіт за реєстром № 629 на ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, підписаний о 16:15 годин на квартирі, де проживав заповідач (а.с. 104 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, що вона є приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу та посвідчувала оспорюваний заповіт. У нотаріуса зафіксовано, що 13.07.2016 о 9:00 годині звернулися про посвідчення заповіту на виїзді за місцем проживання ОСОБА_7, який не ходив з причини хворобди ніг. Нотаріус поїхала за викликом поспілкувалася з ним, побачила, що він був дуже хворий, набряклий, але був повністю адекватний, він повідомив, що вже робив заповіт на сина, тепер хоче переробити на іншого сина та свою сестру, повідомив інформацію про нерухомість, яку заповідав та надалі нотаріус поїхала до нотаріальної контори, щоб підготувати заповіти в паперовому вигляді на бланках нотаріальних дій. Через дві години нотаріус повернулася, встановила дієздатність ОСОБА_7, він чітко висловлював свої думки та емоції, вголос прочитав заповіти та підписав їх, кожен заповіт підписувався заповідачем у двох примірниках (а.с. 101-104 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав показання, що був сусідом померлого ОСОБА_7, відвідував його в квартирі, вони влітку часто на лавочці біля під'їзду сиділи та спілкувались, останній раз бачив ОСОБА_7 у червні 2016 року, надалі той зліг та вже не міг ходити, майже весь останній рік до смерті ОСОБА_7 перебував у лікарнях. У нього були хворі ноги, іноді кружилася голова, свідку відомо, що до нього викликали швидку допомогу (а.с. 113-118 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання, що була сусідкою померлого ОСОБА_7, який з чоловіком свідка часто сиділи на лавочці біля під'їзду. Свідку відомо, що у ОСОБА_7 були проблеми з серцем, боліли ноги, він говорив про біль у суглобах, пересувався на милицях. Наприкінці літа 2016 ОСОБА_7 зліг, свідок перед цим спілкувалася з ним та він був не в собі, іноді щось промовить і надалі говорить, що він не те щось сказав. Коли помер ОСОБА_7 свідок не пам'ятає (а.с. 118-122 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала показання, що є сусідкою померлого ОСОБА_7, вона лікар за фахом та її запрошували робити ін'єкції сусіду, їй відомо, що він хворів на коронарну недостатність та цироз печінки, останнім часом він був не в собі, іноді говорив щось дивне (що саме свідок не пам'ятає), скаржився на «щось не те з головою», просив порадити які пігулки йому приймати щоб «покращити голову». Десь у липні-серпні 2016 свідка зранку запросила дружина померлого ОСОБА_8 до їх квартири щоб зафіксувати смерть ОСОБА_14, дату цієї події свідок не пам'ятає (а.с. 122-129 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала показання, що померлий ОСОБА_7 був її колишнім чоловіком, від шлюбу вони мають двох синів ОСОБА_6 (третя особа) та ОСОБА_1 (позивач), після розлучення свідок та ОСОБА_7 продовжили проживати в одній квартирі, колишній чоловік сильно хворів, приймав багато ліків, часто перебував у лікарні, останній раз у червні 2016 року лікувався у кардіології. За два місяці до смерті ОСОБА_7 вся родина зібралася з приводу вирішення питання його подальшого догляду, ОСОБА_7 погодився поїхати до будинку прістарілих у м. Кремінній, але його мати ОСОБА_5 влаштувала сварку та заперечувала проти цього. Надалі за ОСОБА_7 почала доглядати його мати ОСОБА_5, вона постійно піклувалася про нього, залишалася ночувати в квартирі. Свідку відомо, що її колишній чоловік ОСОБА_7 хотів будинок переписати на старшого сина ОСОБА_6, а квартиру на молодшого сина ОСОБА_1, однак його мати ОСОБА_5 заперечувала та поставила умову, що буде доглядати сина, коли він перепише на неї квартиру. Останнім часом ОСОБА_7 говорив маячню, після наступало прояснення та він визнавав, що говорив щось не те, затьмарення було не постійно. ОСОБА_7 пізнавав свідка, їх дітей, матір, скаржився на поганий стан, якщо щось було потрібно він це просив. В час смерті ОСОБА_7 свідок знаходилась в квартирі з ним, викликала поліцію та швидку допомогу, покликала сусідку ОСОБА_13, яка колись була лікарем. Свідок не згодна з волею чоловіка, таке розпорядження квартирою є несправедливим, вони за життя розмовляли, що квартира залишиться онукам (а.с. 130-141 журнал судового засідання).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, як власник, з 16.01.1998 був зареєстрований за місцем проживання у АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 08.09.2016, в зв'язку із смертю (а.с. 45).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер у місті Рубіжне, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.09.2016 (а.с. 7).

ОСОБА_7 був батьком позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_6, їх матір'ю є ОСОБА_8 (свідок у справі), що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами (а.с. 8).

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був розірваний у 2008 році, на момент смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 була зареєстрована у вказаній квартирі (а.с. 45, 88).

Відповідач ОСОБА_3 є рідною сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, що визнається сторонами у справі.

13.07.2016 ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений в зв'язку з його хворобою ніг у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстром № 629 (а.с. 89).

Згідно заповіту ОСОБА_7, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті зробив розпорядження та належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_3. Також, раніше складений заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_10 07.05.2015, зареєстрований у реєстрі № 339, ОСОБА_7 скасував.

Заповіт був складений за допомогою технічних засобів нотаріусом зі слів заповідача о 16:00 годині та підписаний вдома заповідачем у 16:15 годині після його прочитання ним вголос, його особа була встановлена та дієздатність перевірена нотаріусом.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що 13.07.2016 ОСОБА_7 склав ще один заповіт, посвідчений нотаріусом за реєстром № 628 щодо розпорядження належним йому житловим будинком АДРЕСА_1, який заповідав своєму синові ОСОБА_6 (а.с. 92-93, 104 журнал судового засідання).

Інформація про посвідчення заповіту 13.07.2016 та про скасування раніше складеного заповіту 07.05.2015 була внесена до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 13.07.2016, що підтверджується інформаційною довідкою від 12.09.2016 (а.с. 92-93).

12.09.2016 до приватного нотаріуса звернулася відповідач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, також 24.11.2016 до нотаріуса звернувся позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 12.09.2016 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. було зареєстровано спадкову справу № 31/2016 та внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру (а.с. 86, 91, 94).

За наданою Станцією швидкої медичної допомоги м. Рубіжне інформацією бригада швидкої допомоги 19 разів викликалася для надання медичної допомоги ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 05.01.2016 по 27.07.2016, діагнози хворого гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, дифузний кардіосклероз, миготлива аритмія, стенокардія, ішемічна хвороба серця, трофічні язви гомілки, цироз печінки, деформуючий артроз (а.с. 208-209).

За інформацією Комунальної установи Центральна міська лікарня м. Рубіжне хворий ОСОБА_7 перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні за 2015-2016 роки п'ять разів, останній раз з 22.05.2016-08.06.2016, в хірургічному відділенні у період червень-липень 2016 року не перебував (а.с. 212).

За інформацією та епікризами, які містяться в амбулаторній картці ОСОБА_7 він хворів на низку захворювань, зокрема, серцеві хвороби, хвороби суглобів та цироз печінки. За записом в амбулаторній картці від 05.09.2016 причина смерті не відома, протягом двох місяців виражена інтоксикація організму, направлений на розтин для уточнення причини смерті. Надалі у медичній картці міститься останній запис від 05.09.2016 про патологоанатомічний діагноз: ІХС, великоочаговий і мелкоочаговий кардіосклероз, дилатація порожнин серця, застійне ущільнення внутрішніх органів, асцит, анасарка, трофічні виразки обох гомілок, правобічний гідроторакс в колапсом лівої легені, деформуючий полиостеоартроз.

За висновком судово-психіатричного експерта № 89 ОСОБА_7 в момент вчинення заповіту 13.07.2016 будь-яким хронічним або стійким психічним розладом не страждав, у тимчасово-хворобливому психічному стані не знаходився, виявляв ознаки астенічного синдрому соматогенного ґенезу (обумовленого цереброваскулярними розладами, та іншими соматичними хворобами), (згідно з МКХ -10 F 06.96), що однак, з урахуванням наданої документації, не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 216-221).

З цього висновку вбачається, що судовий психіатр-експерт вищої категорії Ковальов А.Б. провів експертизу та зробив висновок на підставі отриманих матеріалів (цивільної справи, медичних документів), також були враховані всі показання свідків, пояснення осіб, які беруть участь у справі.

Заповіт є правочином, тому до правовідносин заповіту застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів за Главою 16 Розділу ІV ЦК України.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно ч. 1 ст. 205 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст.ст. 1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Під час розгляду справи позивач та його представник зазначали, що в зв'язку з численними хворобами ОСОБА_7 та прийманням ним великої кількості ліків, при складанні заповіту його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі.

Однак, наявні у справі докази не підтверджують цих доводів сторони позивача.

Відтак, проаналізувавши покази допитаних свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд вважає, що ці показання не суперечать іншим зібраним у справі доказам та висновку судового експерта, свідки не є заінтересованими у результаті розгляду цієї справи.

Свідок ОСОБА_8 є матір'ю позивача та звісно заінтересована в результаті розгляду справи, оскільки вона в судовому засіданні заявила, що не згодна з волею свого колишнього чоловіка в заповіті щодо розпорядження квартирою та вважає, що квартира повинна була переписана їх с померлим онукам, а не відповідачу ОСОБА_3

Але наявність заінтересованості у свідка ОСОБА_8 в результаті справи, не вплинула на її показання щодо психічного стану померлого ОСОБА_7, її пояснення про те, що її колишній чоловік хотів раніше залишити квартиру онукам, а залишив несправедливо своїй сестрі не свідчать про його психічний стан та наявність у нього проблем з усвідомленням та керуванням своїми діями.

Всі свідки показали, що померлий ОСОБА_8 тяжко хворів на різні захворювання, пов'язані із серцем, печінкою та опорно-руховим апаратом, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 показали, що іноді у нього відмічалися запаморочення, він говорив незрозумілі речі тощо, однак конкретних ознак психічних розладів жоден з свідків не назвав.

При цьому всі свідки підтвердили і те, що померлий ОСОБА_8 всіх впізнавав, висловлював чітко свої бажання та потреби, розумів, що відбувається навколо нього.

Разом з цим, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що спілкувалися останній раз із ОСОБА_7 в червні 2016 та за три місяці до його смерті відповідно. Свідок ОСОБА_13 показала, що іноді приходила робити ОСОБА_7 ін'єкції, останній раз перед його смертю приходила за півтора-два тижні, при цьому за свідченнями ОСОБА_13 ОСОБА_7 помер приблизно у липні-серпні 2016.

Суд відхиляє свідчення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як доказ не усвідомлення значення своїх дій та (або) неможливості керування ними ОСОБА_7 в момент вчинення заповіту 13.07.2016, оскільки жоден з свідків в цей день не спілкувався з ним та відповідне не може підтвердити його психічний стан в час вчинення заповіту.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що в день складання заповіту вона двічі спілкувалася з померлим ОСОБА_8, між цими двома зустрічами пройшло більше двох годин - спочатку нотаріус зустрілася з ним у нього вдома для перевірки його дієздатності та з'ясування його бажання скласти заповіти та їх зміст, а після прочитання вголос ОСОБА_8 двох складених заповітів та їх підписання з наступним посвідченням.

Також, свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_7 хоч і був сильно хворим, але був повністю адекватним, його рішення скласти заповіт не було так званим «рішенням одного дня», це рішення він в собі носив довго.

Свідок ОСОБА_10 є діючим приватним нотаріусом, перебуває під присягою, не заінтересована в результаті розгляду справи, її показання повністю узгоджуються з документами, які містяться у справі та з поясненнями сторін.

Те що ОСОБА_7 13.07.2016 склав два нові заповіти та скасував раніше складений заповіт від 07.05.2015, також не свідчить про проблеми з усвідомленням та керуванням своїми діями, а проявляє його волевиявлення.

Оскарження позивачем ОСОБА_1 заповіту батька на ім'я відповідача ОСОБА_3 на квартиру та повна згода позивача із заповітом батька на житловий будинок на користь його рідного брата ОСОБА_6, також на думку суду свідчить про незгоду позивача із волевиявлення його батька щодо розпорядження належним йому майном.

Відповідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України.

Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2011 № 9 зазначено, що судам при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як зазначалося вище у цьому рішенні висновком судово-психіатричного експерта № 89 підтверджено, що в момент вчинення заповіту 13.07.2016 ОСОБА_7 хронічним або стійким психічним розладом не страждав, у тимчасовому хворобливому стані не знаходився.

Висновок судової експертизи повністю узгоджується з іншими доказами у справі, які свідчать про відсутність психічних розладів та хворобливих станів у померлого ОСОБА_7 на час посвідчення заповіту, до яких відносяться медична документація, показання свідків тощо. Також і пояснення сторін та третіх осіб узгоджуються з цими доказами.

Суд перевірив під час розгляду справи підставу звернення з цим позовом до суду за ч. 1 ст. 225 та частинами 2, 3 ст. 203 ЦК України, заявлену у позовній заяві ОСОБА_1 та встановив, що оспорюваний позивачем заповіт, складений 13.07.2016 його батьком ОСОБА_7 відповідає статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 не відповідало його внутрішній волі, що він саме на час укладання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, правових підстав визнання заповіту недійсним, пов'язаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч. 1 ст. 215, частинами 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст.225 ЦК України, судом не встановлено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання заповіту недійсним є безпідставними, в зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем, в зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова