Справа №489/1346/17
Провадження №2/489/1309/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

14 липня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 5097,88 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3725,83 грн. інфляційне збільшення боргу, 502,48 грн. 3% річних, внаслідок не виконання останнім зобовязань по оплаті наданих житлово-комунальних послуг у квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача позов підтримав, відповідач у судове засідання не зявився.

Згідно із довідкою №7 від 10.03.2017 року, житловий будинок №30 по вулиці Олійника в м. Миколаєві знаходиться на балансі житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», яке на платній основі надає власникам та наймачам квартир в цьому будинку житлово-комунальні послуги з утримання та експлуатації даного будинку.

Відповідно до виписки з особового рахунку №258 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74547730 від 01.12.2016 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 27 березня 2006 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вказаної вище квартири.

З виписки із будинкової книги вбачається, що з 12.05.2006 року по 08.06.2010 року в квартирі АДРЕСА_1, був зареєстрований син померлої ОСОБА_2

Листом державний нотаріус Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 19.01.2017 року розяснила ОСОБА_5, який також подав заяву про прийняття спадщини, те, що він не відноситься до кола спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_3, а також те, що спадкоємцем померлої ОСОБА_3 згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України є її син, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Як вбачається із спадкової справи №735/2006 рік до майна померлої 27 березня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернувся до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадщину прийняв у встановленому законом порядку, однак не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом.

Верховний суд України в постанові від 08 квітня 2015 року у справі №6-33цс15 дійшов висновку, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Таким чином, відповідач хоч і не оформив свої спадкові права, але прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 і тому має нести тягар утримання нерухомого майна.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобовязальними, позивач повинен надавати відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України.

У відповідності з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, та з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24.01.2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом ст. 526 та ст. 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями ст. 610 та ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1, станом на 01.01.2017 року становить 5097,88 грн.

Крім того, за період з 01.06.2011 року по 01.03.2017 року відповідачу нараховано 3725,83 грн. інфляційне збільшення боргу та 502,48 грн. 3% річних.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобовязань, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

На підставі ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 88, 212, 214-215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», , заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 5097,88 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 3725,83 грн., 3% річних в сумі 502,48 грн., а всього 9326,19 грн.(девять тисяч триста двадцять шість гривень 19 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», , 1600 грн.00 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя