У х в а л а

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_5, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: зобов'язав Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») перерахувати з поточного рахунку ОСОБА_5, який відкрито 29 січня 2014 року грошові кошти у сумі 3 тис. доларів США (що еквівалентно 80 тис. 574 грн 34 коп.), але не більше суми, що знаходиться на зазначеному рахунку у відповідності до договору дарування валютних цінностей (грошових коштів) від 17 лютого 2015 року, на поточний рахунок ОСОБА_4, який відкрито 17 січня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду від 25 липня 2016 року залишила без змін.

19 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 525, 526, 530, частини першої статті 1066, частини третьої статті 1068 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 26, 36, 37, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2016 року та дві постанови цього ж суду від 16 травня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 1 березня і 23 травня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 20 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у відповідача не було жодних перешкод для перерахування коштів за вимогою позивача від 18 лютого 2015 року, оскільки Тимчасова адміністрація в ПАТ «Дельта Банк» була запроваджена лише з 2 березня 2015 року, відповідач порушив право позивача щодо розпорядження грошовими коштами, а тому наявні правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити таке перерахування коштів.

Натомість, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та відшкодувати кошти за договором банківського вкладу в розмірі 3 тис. доларів США відповідно до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, суди першої та апеляційної інстанції (з чим погодився й суд касаційної інстанції) виходили з того, що позивач не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогами про включення його до переліку кредиторів, а тому відсутні правові підстави для задоволення цих позовних вимог.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 січня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін постанову суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов'язання її подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, з огляду на те, що за відсутності підстав нікчемності правочину бездіяльність Уповноваженої особи щодо надання до Фонду інформації стосовно позивача (для відшкодування коштів за вкладами) є протиправною;

- у двох постановах від 16 травня 2017 року суд касаційної інстанції, ухвалюючи нові рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов'язання її подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про збільшення за рахунок позивачів кількості вкладників (кошти яких підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду), дійшов висновку, що відповідач не довів відсутність у позивачів права на включення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, рішення суб'єкта владних повноважень щодо визнання нікчемними укладених позивачами договорів банківського вкладу є необґрунтованими та винесеними всупереч вимогам законодавства, а тому позивачі набули право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України від 1 березня та 23 травня 2017 року містять такі висновки:

- обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, крім того, іншого тлумачення норм матеріального права (а саме положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), ніж у рішенні, яке переглядається, не наведено (постанова від 1 березня 2017 року);

- обставини, встановлені судами у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, копію судового рішення якої надано для порівняння; крім того, надане для порівняння рішення не містить іншого, ніж в оскаржуваному рішенні, тлумачення статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (постанова від 23 травня 2017 року).

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 1 березня і 23 травня 2017 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_5, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко