Справа № 275/408/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

за участі секретаря судового засідання Довгаленко О.І.,

позивачки ОСОБА_1,

за наслідками судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 30 травня 2017 року звернуласьдо суду з позовною заявою до ОСОБА_2 селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В заяві вказала, що 15 грудня 1997 року померла її мати ОСОБА_3. Після смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно - на земельну частку (пай) у колишньому КСП "Нове життя" с. Вільшка, Брусилівського району Житомирської області. За життя сертифікат на право на земельну частку (пай) її мати не отримала, але була включена до списку громадян ОСОБА_4 сільської ради, членів колишнього КСП "Нове життя". Після смерті ОСОБА_3 вона вступила в фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме, на день смерті матері вона проживала разом з нею, після смерті спадкодавця забрала з будинку її особисті речі: шафу, диван, ліжко, телевізор та одяг, тому згідно ст. 549 ЦК України (1963р.) вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину. Приватний нотаріус ОСОБА_2 нотаріального округу Житомирської області відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), в зв'язку з тим, що на день смерті остання проживала одинокою.

Просила встановити факт, що вона прийняла прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 15.12.1997 року, шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавця та визнати в порядку спадкування після ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) у колишньому КСП "Нове життя" у селі Вільшка, Брусилівського району Житомирської області.

В суді позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Житомирської області, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, надіслав заяву про визнання позову та проведення судового розгляду без участі представника відповідача.

Суд, почувши пояснення позивачки, показання свідка та дослідивши та оцінивши інші надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.1997 року померла ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ТП №270918 від 18.12.1997 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯГ №592548, свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 498636, шлюбне призвіще позивачки змінено з "Захарченко" на "Радченко", а її матір'ю була ОСОБА_3.

Відповідно до заповіту від 02.08.1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Брусилівського району, покійна ОСОБА_3 заповіла все своє майно позивачці ОСОБА_1

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.05.2017 року видана приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 свідчить про те, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, так як відсутні документи, які необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно інформаційної довідки № 47879980 зі Спадкового реєстру від 27.05.2017 року видно, що спадкова справа після відкриття спадщини ОСОБА_3 не заводилась, а отже, спадкоємці не звертались.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як вбачається із довідки ОСОБА_2 селищної ради Брусилівського району Житомирської області № 287 від 24.05.2017 року, ОСОБА_3 була зереєстрована та дійсно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті з нею проживала без реєстрації дочка ОСОБА_1.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 суду показав, що є зятем покійної ОСОБА_3, що позивачка до дня смерті ОСОБА_3 доглядала її та проживала з нею в одній хаті в с. Вільшка. Після смерті ОСОБА_3 вони прийняли спадкове майно - житловий будинок та усе господарство в селі Вільшка та розпорядились ним. Інших спадкоємців у ОСОБА_3 не було. Про те, що за ОСОБА_3 рахується земельна частка (пай) їм стало відомо лише нещодавно.

Таким чином, позивачка фактично вступила у володіння та управління спадковим майном та фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З довідки Р-20/0-0.22-44/132-17 від 23.05.2017 року виданої Відділом у ОСОБА_2 районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області слідує, що відповідно до списку громадян ОСОБА_4 сільської ради, членів колишнього КСП "Нове життя" яким надається право на виділення в натурі земельної частки (паю), який міститься в "Проектно-технічній документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель колективної власності реформованого КСП "Нове життя" ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_2 райну Житомирської області гр.ОСОБА_3 значиться у списку за № 54.

Згідно ст. 524 ЦК України (в ред. 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності з п.1, ч.1 ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 р.) визнається , що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивачка, маючи намір оформити спадщину, звернулась до нотаріальної контори, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Водночас, інших спадкоємців майна ОСОБА_3 немає.

У відповідності ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Згідно ст.548 ЦК України (1960 р.), чинного на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК України (1960 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, позивачка довела, що вона вступила у спадщину після своєї матері, які за життя належало право на майнову частку (пай). Відповідне майнове право, таким чином перейшло до позивачки, але не було визнано нотаріусом під час оформлення спадщини, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.548, 549 ЦК України ( в ред.1963 р.), ст.10, 60, 212- 215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_3, яка померла 15 грудня 1997 року, шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) з земель колективної власності реформованого КСП «Нове життя» в порядку спадкування після ОСОБА_3, яка померла 15 грудня 1997 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя В.О. Руденко