Ухвала

іменем україни

27 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Святошинського районного суду м. Києва, Апеляційного суду міста Києва, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання порушення прав та їх захист за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Святошинського районного суду м. Києва, Апеляційного суду міста Києва, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якому просив визнати, що при здійсненні судочинства у справі, в якій він брав участь як сторона, безпідставно не забезпечено учасникам цивільних відносин рівні можливості у користуванні своїми правами, внаслідок чого продовжує мати місце дискримінація прав ОСОБА_1; визнати протиправним та надмірним фінансовий тягар у сумі 859 506 грн80 коп., який безпідставно покладено на нього за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнових збитків, та призвело до втручання у право власності, внаслідок чого продовжує мати місце порушення права позивача на мирне володіння своїм майном; вжити заходів щодо припинення дій, які порушують гарантовані державою права та просив усунути перешкоди і забезпечити нереалізоване право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя для захисту у суді законного права вимоги від боржника кредиторської заборгованості та нанесених збитків з метою відновлення права безперешкодного користування власністю.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у зазначеній цивільній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 4 ст. 55 Конституції України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 124 Конституції України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, що предметом спору є оскарження процесуальних дій Святошинського районного суду м. Києва, Апеляційного суду міста Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дійшов правильного висновку про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові ухвали - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова