Справа № 175/2159/17
Провадження № 2/175/858/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 липня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Воздвиженського О.Л.

за участю секретаря Рашед Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Центрального (Кіровського) відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення з-під арешту майна боржника та зняття заборони на його відчуження та просив скасувати арешт майна та оголошену заборону на відчуження що належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1).

Позивач у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України та не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду.

Представники відповідачів у відкрите судове засідання не з'явились. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у Кіровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ на виконанні перебував виконавчий лист №1-132 виданий 30.05.2011 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію на користь держави всього особистого майна, що є у власності у засудженого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іванько О.М. від 13.03.2013 року було накладено арешт майна та оголошено заборону його відчуження на все нерухоме майно, серія та номер: 27024237.

Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Кулеба В.О. від 15.08.2014 року виконавчий лист №1-132 виданий 30.05.2011 року виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію на користь держави всього особистого майна, що є у власності у засудженого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 повернуто стягувану та припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовано інші заходи примусового виконання рішення, на підставі того, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначає позивач вищевказане виконавче провадження у відділі держаної виконавчої служби відсутнє, оскільки воно було знищено за строками зберігання, а тому Кіровський ВДВС немає можливості скасувати арешт та заборону на його майно.

Станом на сьогодні, вищевказаний арешт та оголошена заборона на відчуження майна ОСОБА_1 не скасована, що підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна.

ОСОБА_1 на підставі права власності має частку квартири АДРЕСА_2 у розмірі 1/3 частини, на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 10.11.2006 року, виданим управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ст. 57 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Згідно п.6 ч.4 та ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1, 13), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41). Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України.

Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як встановлює ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому в силу ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином заявлені позовні вимоги до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

На підставі встановлених судом обставин, суд погоджується із правовою позицією позивача, що його майнові права порушені, та дієвим механізмом відновлення порушеного права в даному випадку є зокрема скасування наявного арешту та обтяження на нерухоме майно, що йому належить.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. 50, 57, 59, 60 ЗУ «Про виконавче провадження, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Центрального (Кіровського) відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити частково.

Скасувати арешт з нерухомого майна боржника та скасувати заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), накладений відповідно до Постанови ВП №27024237 від 13 березня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Центрального (Кіровського) відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та скасувати державну реєстрацію обтяження, зареєстрованого за номером запису про обтяження 984433, вид обтяження арешт нерухомого майна.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л. Воздвиженський