Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про визнання іпотечного договору припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено кредитний договір № 011/00011787, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримав кредит у сумі 75 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 04 травня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 травня 2006 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір, за яким позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_7 помер, але після його смерті спадщину ніхто не прийняв, а позивач не погоджується забезпечити виконання зобов'язання з новим боржником.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати припиненим іпотечний договір від 06 травня 2006 року № 011/0001/1787, укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В.; зобов'язати приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. вилучити запис в реєстрі № 605 щодо посвідчення договору іпотеки та № 65 щодо накладення заборони відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири АДРЕСА_1; внести відповідну інформацію та відомості до Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір від 06 травня 2006 року № 011/0001/1787, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Зобов'язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. вилучити запис в реєстрі № 605 щодо посвідчення договору іпотеки та № 65 щодо накладення заборони відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири АДРЕСА_1, а також внести відповідну інформацію та відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що основне зобов'язання припинилося у зв'язку зі смертю боржника, а іпотекодавець ОСОБА_3 не погодився забезпечити виконання зобов'язання з новим боржником, у зв'язку з чим суд вважав, що згідно зі ст. 523 ЦК України іпотека припинилася.

Проте з такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Судом установлено, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 011/00011787, відповідно до якого ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 75 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення - 04 травня 2014 року.

06 травня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, спадщини після його смерті ніхто не прийняв.

За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За правилами ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини ходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 ЦК України.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення указаного позову про визнання іпотечного договору припиненим, адже зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не припинилися.

Апеляційний суд обґрунтовано вважав помилковим посилання суду на ст. 523 ЦК України як на підставу задоволення позову, оскільки заміни боржника в основному зобов'язанні здійснено не було.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи про невідповідність рішення апеляційного суду вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України є помилковими, спростовуються зібраними у справі доказами, на підставі яких суд правильно установив обставини справи, та змістом оскаржуваного рішення апеляційного суду, яке відповідає зазначеним нормам процесуального права щодо законності та обґрунтованості.

Посилання заявника у касаційній скарзі на ст. ст. 523, 607, 608 ЦК України є помилковим, враховуючи установлені судом обставини щодо неприйняття спадщини після смерті боржника.

Доводи касаційної скарги щодо фактичних обставин справи і матеріалів справи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак