Справа № 304/607/17
Провадження № 2/304/249/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2017 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Чепурнова В. О.,
при секретарі - Гавій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 липня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. вказаного Договору, на підставі яких відповідач при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Оскільки, ОСОБА_1 уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушувала свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, то така станом на 11 квітня 2017 року склала 17 564,42 грн., з яких: 3 671,52 грн. тіло кредиту; 3 689,05 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 8 891,26 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 812,59 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить позов задовольнити.
Представник позивача у судове засідання не зявився, однак при зверненні до суду з позовною заявою одночасно заявив клопотання, у якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
У судовому засіданні встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 20 липня 2007 року був укладений Договір про надання банківських послуг № б/н, за умовами якого позивач надав останньому кредит у сумі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту (з подальшим збільшенням такого) на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 10).
Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила зобовязання по вказаному кредитному договору. Таким чином, заборгованість за ним станом на 11 квітня 2017 року склала 17 564,42 грн., з яких: 3 671,52 грн. тіло кредиту; 3 689,05 грн. нараховані відсотки; 8 891,26 грн. нарахована пеня; 1 312,59 грн. заборгованість по судовим штрафам (а. с. 5-9).
Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно п. п. 1.1.2.5-1.1.2.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевищення кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання щодо повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплати винагороди банку.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобовязання за Договором про надання банківських послуг від 20 липня 2007 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування ним є обґрунтованою.
Що стосується стягнення пені (комісії) та штрафів, то суд виходить з наступного.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами Договору про надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.
У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.6.6. вказаного кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них неповернення чи несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.
Отже, враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 1 312,59 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 536, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
позов задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_2