У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Євтушенко О. І., Кузнєцова В. О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обгрунтування якого посилався на те, що 15 травня 2015 року від був прийнятий на роботу відповідачем - ПП ОСОБА_2 на посаду водія-експедитора.

Проте, з 15 травня 2015 року відповідних записів у трудову книжку про прийняття його на роботу відповідачем не проводилися, заробітна плата не виплачувалася.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив прийняти рішення про оформлення трудових відносин між та відповідачем, встановлення періоду такої роботи, нарахувати та виплатити йому заробітну плату не нижче середньої заробітної плати, стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день прийняття рішення судом, стягнути 10 000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано трудові відносини між ФОП ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_1, який виконував роботу без укладення трудового договору в період з 26 травня 2015 року по 01 липня 2015 року включно, оформленими.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26 травня 2015 року по 01 липня 2015 року у розмірі 4813 грн 89 коп., з яких зобов'язано нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальанообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 02 липня 2015 року по 20 січня 2016 року включно в розмірі 27149 грн 55 коп., з якої зобов'язано нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн 00 коп.

В решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що встановлені у справі обставини у справі свідчать про роботу ОСОБА_1 як працівника у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, з його відома та згоди, не зважаючи на те, що відповідач належним чином прийняття на роботу ОСОБА_1 не оформив.

Як правильно встановлено судами та вбачається з матеріалів цивільної справи, 26 травня 2015 року між сторонами підписано трудовий договір на термін з 26 травня 2015 року по 01 червня 2015 року, позивач був прийнятий на обумовлену трудовим договором роботу.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що обов'язок з реєстрації трудового договору лежить на роботодавцеві, який в установленому законом порядку у державній службі зайнятості його не зареєстрував.

Судами правильно встановлено, що позивач після закінчення дії строкового трудового договору продовжував працювати у відповідача на посаді водія-експедитора по 01 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов