АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4005/17 Справа № 203/3541/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2008 року начальником Жовтоводської виправної колонії № 26 відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого статтею 391 КК України.

13.03.2015 року кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Таким чином, він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, і протягом багатьох років відносно нього вчинялись незаконні процесуальні дії.

Уточнивши свої вимоги, позивач просив суд визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області з нереагування на численні порушення його прав, визнати, що матеріальні витрати в сумі 112715,72 грн. підлягають повному відшкодуванню, стягнути на його користь компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 8000000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1392000,00 грн.

Визнано неправомірною бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області з нереагування на порушення прав ОСОБА_2 у вигляді незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 391 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0000089).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач - Прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди, розрахувавши її відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»; скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області з нереагування на порушення прав ОСОБА_2 у вигляді незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.391 КК України, та відмовити в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_2

Вислухавши представника Прокуратури Дніпропетровської області, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2008 року постановою начальника Жовтоводської виправної колонії № 26 УДДУПВП в Дніпропетровській області Жураховським І.С. (де позивач відбував покарання за вчинення іншого кримінального правопорушення) відносно позивача було порушено кримінальну справу №30081207 за ознаками злочину, передбаченого статтею 391 КК України (т.1 а.с.14, 15).

При цьому напередодні, 26.11.2008 року, згідно з постановою начальника Жовтоводської виправної колонії № 26 УДДУПВП в Дніпропетровській області у зв'язку з підготовкою матеріалів для порушення кримінальної справи № 30081207 позивача було поміщено у дисциплінарний ізолятор (т.1 а.с.59).

18 грудня 2008 року позивачеві у рамках вказаної справи було висунуто обвинувачення.

04 лютого 2009 року постановою начальника Жовтоводської виправної колонії №26 УДДУПВП в Дніпропетровській області позивача було звільнено з дисциплінарного ізолятора (т.1 а.с.59).

29 жовтня 2009 року вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 391 КК України, з призначенням покарання у вигляді 2 років і 3 місяці позбавлення волі (т.1 а.с.16 - 18).

03 лютого 2010 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.10.2009 року був скасований, а справу направлено на новий судовий розгляд (т.1 а.с.23 - 25).

Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області неодноразово повертав кримінальну справу №30081207 прокурору для проведення додаткового розслідування (т.1 а.с.26 - 28, 35 - 37).

Позивач неодноразово оскаржував дії, бездіяльність, процесуальні рішення прокурорів у кримінальній справі №30081207 (т. 1 а.с.а.с. 32 - 34, 39 - 45, 78, 79, 85 - 108).

27 листопада 2012 року у зв'язку з набранням чинності Кримінальним процесуальним кодексом України відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089.

18 січня 2014 року у позивача були діагностовані інфаркт міокарда, ішемічна хвороба серця. У період з 18.01.2014 року по 10.04.2015 року позивач чотири рази проходив стаціонарне лікування у профільних медичних закладах (т.1 а.с.110 - 115, 122 - 124).

09 червня 2014 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Лєбєдєвим Р.В. було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження №0000089 у зв'язку з відсутністю складу кримінального провадження, передбаченого статтею 391 КК України (т.1 а.с.46, 47).

27.08.2014 року позивач набув статус інваліда ІІІ групи (т.1 а.с.109).

20 листопада 2014 року прокурором м. Жовті Води Дніпропетровської області постанову слідчого СВ Жовтоводського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Лєбєдєва Р.В. від 09.06.2014 року було скасовано як незаконну (т.1 а.с.48).

13 березня 2015 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Лєбєдєвим Р.В. було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження №0000089 у зв'язку з відсутністю події кримінального провадження, передбаченого статтею 391 КК (т.1 а.с.5 - 8).

08 жовтня 2015 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про скасування постанови начальника Жовтоводської виправної колонії № 26 УДДУПВП в Дніпропетровській області від 28.11.2008 року про порушення кримінальної справи №30081207 (т. 2 а.с.а.с. 100 - 103).

Таким чином, в період з 28.11.2008 року по 13.03.2015 року (75 місяців) позивач незаконно переслідувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 391 КК України. За цей час він протягом двох місяців незаконно утримувався у дисциплінарному ізоляторі (з 26.11.2008 року по 04.02.2009 року), 10 місяців утримувався в одиночній камері (з 04.02.2009 року по 13.11.2009 року), захворів на ішемічну хворобу серця, інфаркт міокарда, набув статус інваліда ІІІ групи.

Протягом більше шести років позивач перебував під незаконним кримінальним переслідуванням, тривалий час утримувався в одиночній камері, неодноразово звертався до органів прокуратури, зокрема, до прокуратури Дніпропетровської області, із заявами та скаргами з приводу порушення його конституційних прав, проте остання не вжила відповідних заходів до відновлення прав позивача, захисту його від незаконних дій та рішень, пов'язаних з незаконним кримінальним переслідуванням у рамках кримінального провадження № 0000089.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.56 Конституції України, ст.ст.16, 23, 1167,1176 ЦК України, Законами України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», «Про прокуратуру» ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Прокуратури Дніпропетровської області, щодо неврахування судом першої інстанції вимог законодавства при вирішенні питання про визначення розміру шкоди, завданої позивачу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції при визначенні суми, що підлягає стягненню, керувався Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким встановлено, що відшкодування такої шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (абз. 2 п. 9) роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції обгрунтовано посилався на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6 - 2203цс15, відповідно до якого межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначеним вище законом встановлено мінімум моральної шкоди, разом з цим при визначенні її розміру суд виходив із обсягу душевних страждань та вимушених змін у життєвих стосунках позивача: майже рік (з 26 листопада 2008 року по 13 листопада 2009 року) ОСОБА_2 утримувався у дисциплінарному ізоляторі та в одиночній камері, був обмежений у побаченнях зі своїми дітьми, на протязі тривалого часу знаходився у стресовому стані, всупереч вимогам ст. 62 Конституції України був змушений доводити свою невинуватість, тоді як докази його вини належном чиним не перевірялись, знаходячись у виправній колонії він змушений був терпіти додаткові обмеження щодо спілкування і режиму відбування покарання. Зазначені обставини викликали у позивача глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання у період часу з 2008 по 2015 роки та створили для нього суттєві перешкоди в усіх основних сферах його життєдіяльності у зазначений період часу та у подальшому житті.

Посилання апелянта на те, що судом не було досліджено з якої причини ОСОБА_2 знаходився у дисциплінарному ізоляторі та одиночній камері, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки правове значення для вирішення спору має саме незаконність такого перебування позивача у зазначених місцях обмеження волі, що була встановлена судом, та є підставою для стягнення шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості визнання бездіяльності прокуратури неправомірною відхиляються колегією суддів, оскільки невжиття відповідних заходів до відновлення прав позивача та ігнорування його численних зверненьпозбавило позивача можливості запобігти заподіянню йому шкоди, а неналежне виконання працівниками прокуратури своїх обов'язків, визначених ст.ст.5, 29, 30, 44 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII та ст.2 Закону № 1697-VII, у ході порушення кримінальної справи, пред'явлення обвинувачень та проведення слідчих дій призвело до незаконних дій та рішень, пов'язаних з незаконним кримінальним переслідуванням позивача у рамках кримінального провадження №0000089.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова