АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/7634/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1195/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» зазначало, що 03.02.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № Л69.188.27195, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 19950 грн. зі сплатою 25,25% річних за користування кредитними коштами. 30.09.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1, в силу якого банк відступив факторові, а позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, про що було повідомлено ОСОБА_2 Позивач вказує, що на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 року заборгованість за кредитним договором від 03.02.2014 року № Л69.188.27195 становила 28272 грн., що складається із 11992,53 грн. - основного боргу; 7957,47 грн. простроченого боргу та 8322 грн. прострочених процентів.

Посилаючись на те, що після відступлення права вимоги ОСОБА_2 платежів за вказаним кредитним договором не здійснював і заборгованість за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року станом на 21.03.2016 року становить 28272 грн., а саме: 19950 грн. по тілу кредиту; 8322 грн. по нарахованим та несплаченим відсоткам і комісіям, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 вказану суму кредитної заборгованості та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ТОВ ФК «РАНТЬЕ» заборгованість за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року у розмірі 28 272,00 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно зясовано усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що кошти були ним отримані, крім того судом не встановлено і не надано до суду документів про використання кредитних коштів за вказаним кредитним договором. На думку апелянта, суд безпідставно виніс рішення не дивлячись на те, що ухвала про витребування доказів не була виконана. Апелянт вважає, що суд помилково послався в рішення на меморіальний ордер, оскільки він не має ознак платіжного документу, так як не містить обовязкових реквізитів. На думку апелянта, доказів на підтвердження того, що банк виконав свої зобовязання по кредитному договору в матеріалах справи відсутні. Крім того, апелянт вважає, що переуступка права вимоги за договором факторингу відбулася з порушенням закону, оскільки фінансова послуга з факторингу полягає у набутті відступленого права грошової вимоги до боржників, які є субєктами господарювання. З огляду на викладене апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволено позову в повному обсязі.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Апелянт та представник відповідача до суду не зявилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 березня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № F83.981.72057. І відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит на поточні потреби у сумі 19 098 грн. зі сплатою 9,5% річних строком на 24 місяця, а останній зобов'язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, які визначені умовами договору (а. с. 87-89).

ПАТ «Ідея Банк» свої зобовязання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти ОСОБА_2, що підтверджується меморіальними ордерами № F83.981.72057 від 12.03.2013 року на суму 17050,89 грн. та № F83.981.72057.1 від 12.03.2013 року на суму 2047,11грн. (а.с.90).

Також 03 лютого 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № Л69.188.27195 і відповідно до п.1 вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит на поточні потреби у сумі 19 950 грн. зі сплатою 25,2500 % річних від залишкової суми кредиту строком на 40 місяців, а останній зобов'язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями, згідно з умовами цього Договору та Додатком №1 від 03.02.2014 року, до даного Договору, який становить невідємну його частину. (а. с. 14-17).

Факт виконання в повному обсязі зобовязань Банку по цьому кредитному договору підтверджується меморіальним ордером від 04.02.2014 року № ТR.1786984.20654.1758 та заявою ОСОБА_2 від 03.02.2015 року, відповідно до якої останній доручив та дав розпорядження Банку, без додаткового узгодження, переказати в безготівковій формі кредитні кошти за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року в сумі 19950 грн. на рахунок погашення його заборгованості перед Банком за кредитним договором № F83.981.72057 від 12.03.2013 року. (а.с. 50-51).

30 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1, за умовам п.1.1. якого ПАТ «Ідея Банк» (Клієнт) відступає ( передає у власність) ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» (Факторові) з 30.09.2015 року Права Вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 30.09.2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату.

Також, відповідно до п. 1.2. цього ж договору Фактор після переходу до нього Прав Вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржника належного виконання ними зобовязань за такими Кредитними договорами в межах переданих Прав Вимоги. (а.с.22-24).

Відповідно до витягу з Додатку №2 до Договору факторингу №30/09-1 від 30.09.2015 року право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №Л69.188.27195, загальна сума заборгованості 28272грн., із них 19950грн. заборгованість за основним боргом станом на 30.09.2015 року, 8322грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, комісіями станом на 30.09.2015 року передано ПАТ «Ідея Банк» та прийнято ТОВ ФК «РАНТЬЕ». (а.с. 25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що станом на 21.03.2016 року прострочена заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року становить 28272 грн. і зазначений борг не сплачений ОСОБА_2 ні новому, ні старому кредитору, тому суд першої інстанції вірно стягнув із відповідача на користь ТОВ «ФК РАНТЬЕ» цю суму заборгованості.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

За кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

За положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не надано оцінки доказам, що знаходяться в матеріалах справи та не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання кредитних коштів апелянтом та те, що меморіальний ордер не підписаний клієнтом, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку усі доказам, що надавалися сторонами та їх представниками.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до заяви від 03.02.2014 року (а.с. 50) ОСОБА_2 доручив та дав розпорядження Банку, без додаткового узгодження, переказати в безготівковій формі кредитні кошти за кредитним договором №Л69.188.27195 від 03.02.2014 року в сумі 19950.00 грн. на рахунок погашення його заборгованості перед Банком за кредитним договором №F83.981.72057 від 03.02.2013 року і вподальшому зазначена сума коштів відповідно до меморіального ордеру від 04.02.2014 року № TR.1786984.20654.1758 була перерахована на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 12.03.2013 року № ТR.1786984.20654.1758. І суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені обставини підтверджують факт отримання та розпорядження ОСОБА_2 коштами за кредитним договором №Л69.188.27195 від 03.02.2014 року. (а.с. 51, 107).

Крім того, меморіальний ордер є банківським документом, який оформлюється виключно банківською установою.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку щодо оформлення операції зі списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до нормативно-правових актів НБУ та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні».

І у відповідності до цієї ж Інструкції: меморіальний ордер засвідчується підписами відповідального виконавця банку, який його оформив, і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку. І вказана норма не містить обовязок щодо зазначення підпису клієнта.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом не були враховані доводи ОСОБА_2 та його представника є такими, що не заслуговують на увагу, адже в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що суд, враховуючи позицію позивача, заперечення відповідача та його представника, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що при ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції проявив однобічність, формалізований підхід, а також зацікавленість у позитивному для відповідача вирішенні справи є такими, що не заслуговують на увагу, адже суд у відповідності із вимогами ст. 168 ЦПК України розглянув усі клопотання сторін та їх представників, постановляв відповідні ухвали про витребування письмових доказів у ПАТ «Ідея Банк» і розглянув справу на підставі тих доказів, що були надані учасниками процесу. Разом з тим, слід зазначити, що ухвали суду про витребування письмових доказів виконані в тому обсязі, що є в наявності у ПАТ «Ідея Банк».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що переуступка права вимоги за договором факторингу відбулася незаконно, оскільки фінансова послуга з факторингу полягає у набутті відступленого права грошової вимоги до боржників, які є субєктами господарювання, не заслуговують на увагу.

Так, за змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно преамбули Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність " із надання фінансових послуг" (п. 3 ч. 1).

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

В силу п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження Комісії від 18.02.2015 року №128 (а.с. 8-9)

Статтею 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено види діяльності, на які Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії, а саме: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги.

У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника, придбав фінансовий актив у юридичної особи.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Справа № 22ц/792/1195/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 19,27