АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №К-5447691 від 05.11.2013 в розмірі 1 453 825,51 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.04.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 453 825,51 грн. та судовий збір у розмірі 21 807,38 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач відступив свої права вимоги за кредитним договором іншій фінансовій компанії, а судом в порушення вимог законодавства не розглянуто клопотання позивача про забезпечення доказів щодо отримання інформації переліку відступлених кредиторів. Зазначає, що на даний час розглядається справа про визнання правочину нікчемним. Вказує, що до матеріалів позову не додано оригінал Кредитного договору відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України.

Сторони в судове засідання не прибули не прибули, хоча належним чином були повідомлення про час та місце слухання справ. Представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю приймати участь у судовому засіданні не надавши доказів на підтвердження. На підставі викладених обставин з урахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутністю сторін.

Справа № 756/409/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6511/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К-5447691, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 700 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04.11.2016, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,0 % на рік на суму залишку заборгованості (а. с. 7-12).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти, а відповідач у свою чергу, зобов'язується виконувати зобов'язання передбачені договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, що передбачено п. 1.4 договору.

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. Договору, позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом за процентною ставкою згідно з п. 1.1 цього договору за період з дня видачі до строку фактичного повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день, на який припадає сплата платежу в рахунок погашення заборгованості по кредиту та процентам згідно графіку, та в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за звітним, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

У відповідності до п. 9.1 Кредитного договору за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3 (три) проценти від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків передбачених п.п. 1.1., 1.3., 2.3., 2.5., 3.3., 3.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, однак відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 15.12.2016 виникла заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 094 755,11 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 359 070,40 грн. (а. с. 16).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен їх виконувати.

Матеріали справи свідчать, що відповідач всупереч умов вищевказаного кредитного договору, свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15.12.2016 виникла заборгованість в розмірі 1 453 825,51 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 094 755,11 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 359 070,40 грн. (а. с. 16).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення позову правильними.

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач відступив свої права вимоги за кредитним договором іншій фінансовій компанії, а судом в порушення вимог законодавства не розглянуто клопотання позивача про забезпечення доказів щодо отримання інформації переліку відступлених кредиторів не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України, у заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Таким чином, з урахуванням правила належності доказів суддя повинен розв'язати питання про необхідність витребування доказу.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір був укладений з ПАТ «Дельта Банк», а тому позичальник повинен належним чином виконувати умови договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора відповідне письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять відомості про повідомлення боржника щодо відступлення права грошової вимоги та таких не надано сторонами.

Крім того, відсутні відомості про сплату ОСОБА_1 грошового зобов'язання на користь фактора.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів позову не додано оригінал Кредитного договору відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України є необґрунтованими.

Матеріали справи містять кредитний договір належним чином засвідчений, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для витребування у позивача його оригіналу.

Також на думку колегії суддів, не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції посилання відповідача на те, що на даний час розглядається справа про визнання правочину нікчемним, оскільки для суду обов'язковими є лише обставини встановлені рішенням, що набрало законної сили.

Також, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на невірне визначення судом першої інстанції позивача, оскільки на підтвердження вказаних доводів відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу.

Посилання в апеляційній скарги на попущення судом норм цивільно-процесуального законодавства не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

За наведених обставин та відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк