Справа №589/1320/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прачук О. В.
Номер провадження 22-ц/788/739/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумського обласного центру зайнятості, Шосткинського міськрайонного центру зайнятості

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України Шосткинський міськрайонний центр зайнятості не запропонував вакантні посади, які існували як на момент попередження про звільнення 01 грудня 2015 року, так і на момент його звільнення 10 лютого 2016 року. Крім того, фаховий рівень та освіта позивача на відміну від кваліфікації працівниці, яка погодилася зайняти вакантну посаду, є значно нижчими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 07 вересня 1993 року перебував в трудових відносинах з Шосткинським міськрайонним центром зайнятості та з 01 квітня 2015 року переведений на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних Шосткинського міськрайонного центру зайнятості.

Відповідно до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) Сумського обласного центру зайнятості від 22 жовтня 2015 року № 206 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості» наказом Сумського обласного центру зайнятості №118 від 28 жовтня 2015 року затверджено структуру та зміни до штатних розписів базових центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості, а наказом від 30 листопада 2015 року № 133 введено в дію зміни до штатних розписів, та наказано попередити працівників про можливе майбутнє вивільнення в зв'язку з скороченням штатів та зміною істотних умов праці (а.с. 84-85).

Зі штатного розпису Шосткинського міськрайонного центру зайнятості на 2015 рік, затвердженого 28 жовтня 2015 року, вбачається, що зі штату виводилось 10 посад, в тому числі й посада, яку обіймав позивач. та у відділі активної підтримки безробітних були скорочені 2 посади: заступник начальника відділу та провідний фахівець з питань зайнятості, тобто посада позивача.

До введення в дію змін у штатному розписі в центрі зайнятості було 2 вакантні посади провідних фахівців з питань зайнятості відділу організації працевлаштування, а з 10 грудня 2015 року було введено додатково дві нові посади: провідний інженер з комп'ютерних систем та провідний фахівець з профорієнтації (а.с. 39, 166).

03 грудня 2015 року позивача було попереджено про можливе майбутнє вивільнення у зв'язку з затвердженням та введенням в дію з 10 грудня 2015 року штатного розпису та граничної численності працівників Сумської обласної служби зайнятості за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 лютого 2016 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньоденного місячного заробітку.

Крім того позивачу повідомлено, що станом на 01 грудня 2015 року вакантні посади, які можна було б йому запропонувати, відсутні, а у разі появи вакансій йому буде додатково надана письмова пропозиція щодо переведення або працевлаштування (а.с.15).

Також про наступне звільнення були попереджені і інші працівники (а.с. 103-106), проте ОСОБА_8 заявою від 10 грудня 2015 року надала згоду на зайняття посади провідного фахівця з профорієнтації відділу активної підтримки безробітних, ОСОБА_9 заявою від 04 грудня 2015 року надала згоду на зайняття тимчасово вакантної посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення, ОСОБА_10 заявою від 01 грудня 2015 року надала згоду на зайняття посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення, ОСОБА_11 заявою від 10 грудня 2015 року надала згоду на зайняття посади провідного інженера з комп'ютерних систем (а.с. 124-127).

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 10 лютого 2016 року № 23-к вказані вище працівники були переведені на зазначені посади згідно їх заяв (а.с. 234), а позивач 10 лютого 2016 року був звільнений у зв'язку зі скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Сумського обласного центру зайнятості № 13-к від 08 лютого 2016 року (а.с. 4-7, 115).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_3 у зв'язку зі скороченням посади, відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства в частині дотримання гарантій працівника на заняття вакантної посади у разі скорочення його посади.

Як зазначалося вище, позивачу при попередженні про наступне вивільнення також було повідомлено про відсутність станом на 01 грудня 2015 року вакантних посад.

Вказана обставина пояснюється тим, що фактично на дві вакантних посади, які існували у грудні 2015 року на момент попередження позивача та на дві посади, які були введені у штатний розпис з 10 грудня 2015 року, погодилися інші працівники відповідача шляхом написання відповідних заяв.

При цьому на момент звільнення позивача, тобто в останній робочий день 10 лютого 2016 року вказані чотири посади вже не були вакантними, оскільки для чотирьох працівників за цими посадами 10 лютого 2016 року був першим робочим днем.

Визначений трудовим законодавством обов'язок роботодавця гарантувати працівнику, який підлягає звільненню, можливість залишитися на роботі шляхом заняття вакантної посади не породжує обов'язку у роботодавця приймати рішення про укладення з таким працівником трудового договору, тобто не гарантує працевлаштування.

Питання добору працівників поза межами визначених трудовим законодавством гарантій є виключною компетенцією і внутрішньо-організаційною діяльністю підприємства, установи чи організації, втручання в яку заборонено законом (ст. 64 Господарського кодексу України).

Відтак, доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідач приховав від нього наявні вакантні посади є безпідставними, оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, а порушення передбаченої ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України гарантії матиме місце якщо в останній робочий день перед звільненням працівника існуватимуть вакантні посади.

Не ґрунтуються на нормах права також доводи позивача про порушення відповідачем ст. 42 КЗпП України.

Так, при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України, проте до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

Оскільки посада позивача у штатному розписі була одна і вона скорочувалася, тому передбачені ст. 42 КЗпП України гарантії до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

З висновками місцевого суду в іншій частині колегія суддів також повністю погоджується.

Зокрема, відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам трудового законодавства висновки місцевого суду стосовно права роботодавця пропонувати працівнику лише ті вакантні посади, які існують в Шосткинському міськрайонному центрі зайнятості, який є юридичною особою, а не структурним підрозділом Сумського обласного центру зайнятості, та без урахування вакансій в інших центрах зайнятості Сумської області, які також мають статус юридичних осіб.

З огляду на те, що позивач не є членом профспілкового комітету, а Шосткинський міськрайонний центр зайнятості відповідної організації не має, тому є безпідставними доводи ОСОБА_3 про незаконність його звільнення у зв'язку з відсутністю згоди профспілки на це.

Таким чином, правильно і з достатньою повнотою встановивши вказані факти на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання роботодавцем чинного законодавства при звільненні позивача, а тому, не вбачаючи порушень трудових прав даного працівника, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і нерозривно пов'язаних з ними вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Так, вирішуючи спір, місцевий суд врахував роз'яснення п.18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами) та з'ясував, що звільнення позивача проведено згідно з наказом, який відповідає законові, оскільки дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. При цьому визначений ст. 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників дотримано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: