У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеник Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Борівська селищна рада Фастівського району Київської області, Фастівська районна державна нотаріальна контора Київської області, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Перепелиця Жанна Пилипівна, Фастівський міськрайонний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації, орган опіки і піклування Фастівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права спільної часткової власності на будинок і господарські споруди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від

24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_10 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого доповнив та уточнив під час розгляду справи, просив визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину, видане 3 липня

1992 року Фастівською районною державною нотаріальною конторою Київської області і зареєстроване в реєстрі за № 1444; договір дарування частини житлового будинку, що нотаріально посвідчений 28 липня 2005 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П.; визнати право спільної часткової власності на будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 на

29/30 частин будинку, а за ОСОБА_11 - на 1/30 частину будинку; визнати недійсною довіреність від 19 липня 2005 року, що зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району за № 232 на підставі якої ОСОБА_6 від імені ОСОБА_11, як дарувальника, підписала 26 липня 2005 року оспорюваний договір дарування.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 проживали у АДРЕСА_2. Вказаний житловий будинок та господарські будівлі за вказаною адресою належали ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Борівською селищною радою 24 квітня 1954 року і був набутий ОСОБА_12 та ОСОБА_11, батьками позивача, у шлюбі. ОСОБА_12 склав заповіт, яким усе своє майно заповів сину - ОСОБА_10, та дочці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 помер.

Позивач вважав, що фактично прийняв спадщину.

ОСОБА_5 спадщину не прийняла. ОСОБА_10 добудував та відремонтував гараж, почав добудовувати додаткові приміщення до будинку, сплачував за газ, електроенергію, також утримував, доглядав і забезпечував матеріально хвору матір - ОСОБА_11

ОСОБА_11, після смерті чоловіка, отримала свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель, та свідоцтво про право власності на1/2 частку будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

17 жовтня 1998 року ОСОБА_11 подарувала 11/20 частин житлового будинку ОСОБА_10

Позивач посилався на те, що ОСОБА_11 проживала до середини серпня 2005 року у будинку АДРЕСА_3. З початку вересня 2005 року

ОСОБА_10 матір не бачив. В 10-их числах вересня 2005 року невідомі особи, однією з яких була ОСОБА_13, як з'ясувалось потім, зламали замки в господарських будівлях, спорудах та користуються ними.

ОСОБА_13 повідомила, що набула права власності на частину будинку, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_11, шляхом оформлення договору дарування.

З приводу того, де перебуває його мати, ОСОБА_11, позивач неодноразово звертався до Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київської області, до прокуратури Фастівського району Київської області, до Фастівської районної державної нотаріальної контори, до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелиці Ж.П., але жодної конкретної відповіді не отримав.

Також позивач зазначав, що у подальшому з'ясувалося, що

9/20 частин спірного будинку, які належали ОСОБА_11, були відчужені її представником за довіреністю, ОСОБА_6, відповідачу

ОСОБА_13 шляхом укладення договору дарування від 26 липня

2005 року. Цей договір за реєстром № 2796 нотаріально посвідчила ПерепелицяЖ.П. - приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області.

Договір дарування від 28 липня 2005 року був посвідчений нотаріусом на підставі Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, що видане Фастівським міським бюро технічної інвентаризації 26 липня 2005 року. ОСОБА_10 вважав, що бюро технічної інвентаризації м. Фастова не мало підстав для видачі такого Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки ним проводилися реконструкція, прибудови до будинку, які не були введені в експлуатацію, а реального поділу будинку між співвласниками проведено не було. Фастівське бюро технічної інвентаризації не проводило обстеження будинку та не встановлювало, що будинок згідно з рішенням виконавчого комітету Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 14 квітня 2005 року про дозвіл на добудову до житлового будинку, а також Генерального плану забудови садиби є незавершеним будівництвом, яке не введено в експлуатацію і не зареєстровано.

У лютому 2006 року ОСОБА_10 дізнався, що правовстановлюючим документом для укладення договору дарування 9/20 частин спірного будинку стало свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчено державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори 3 липня 1992 року за № 1444 та яке підтверджує право ОСОБА_11 на

1/2 частину спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_10

ОСОБА_4 вимоги батька підтримав та зазначив, що його батькові в процесі судового розгляду стало відомо, що оспорюваний договір дарування укладений на підставі довіреності від 19 липня 2005 року, що зареєстрована в Реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району Київської області за № 232, відповідно до якої ОСОБА_6 від імені ОСОБА_11, як дарувальника, підписала 26 липня 2005 року договір дарування. Але, на його думку, підпис від імені ОСОБА_11 на виданій довіреності та в журналі реєстрації нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району Київської області не належить ОСОБА_11, оскільки він відрізняється від її підписів, що були нею зроблені до цього.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення або змінити рішення не передаючи справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. 549 ЦК УРСР, ст. 235 ЦК України, дійшли правильного висновку провідмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із його недоведеності та необґрунтованості зважаючи на наступне.

Як убачається з матеріалів спадкової справи, після смерті

ОСОБА_12 його син, ОСОБА_10, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (том 3, а.с. 113-122).

Посилання ОСОБА_10 на фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном жодним доказом, крім довідки Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 338 від 29 серпня 2005 року (т. 1 а.с. 16), не підтверджується, при чому вищевказана довідка видана селищною радою вже після укладення оспорюваного договору дарування від 26 липня 2005 року, і будь-які конкретні факти прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_12 у визначений законом шестимісячний строк, як того вимагає закон, в ній не наведені. Крім того, зміст довідки спростовується іншими матеріалами справи, зокрема копією витягу з рішення № 20 виконавчого комітету Борівської селищної ради від

14 квітня 2005 року (том 1, а.с. 14) про надання дозволу ОСОБА_10 на добудову до будинку, що спростовує зміст довідки № 338 від 29 серпня

2005 року про здійснення останнім перебудови будинку та господарських споруд після смерті ОСОБА_10, який помер у вересні 1991 року, у зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відхилення довідки № 338 від 29 серпня 2005 року в якості належного доказу.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт прийняття його батьком, ОСОБА_10, спадщини після смерті діда, ОСОБА_12, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, законним та обґрунтованим є висновок судів про відсутність підстав для задоволення його вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, 3 липня 1992 року виданого Фастівською районною державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за № 1444.

Обґрунтованими є й висновки судів у частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування

9/20 частин спірного будинку, укладеного 26 липня 2005 року між

ОСОБА_11, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої секретарем виконавчого комітету Борівської селищної ради Фастівського району Київської області 19 липня 2005 року № 132, діяла ОСОБА_6, та ОСОБА_13, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 235 ЦК Україниудаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що вищевказаний договір дарування від 26 липня 2005 року вчинений сторонами для приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу, позивачем суду надано не було, як не було надано ним доказів і на підтвердження того факту, що вищевказаним договором порушуються його права та інтереси, в зв'язку з чим законним є висновок суду про відсутність підстав для визнання такого договору недійсним.

Слід погодитись також і з висновками судів першої й апеляційної інстанцій в частині відмови у визнанні недійсною довіреності, виданої ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_6 на укладення договору дарування, посвідченої секретарем виконавчого комітету Борівської селищної ради Фастівського району Київської області 19 липня 2005 року за № 132, оскільки позивачем не доведено факт, що така довіреність була підписана не ОСОБА_11, а іншою особою, на що ОСОБА_4 посилався як на підставу своїх вимог.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від

24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик