20 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Кузнєцова В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_10, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власницею 3/4 частин житлового будинку зі спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а третя особа - ОСОБА_9 є власником 1/4 частини вказаного будинку та земельної ділянки.
На даний час у будинку зареєстровані, окрім неї, відповідачі:
ОСОБА_5, яка є колишньою дружиною померлого ОСОБА_5, його син ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_6
У 1989 році ОСОБА_5 вселилась до спірного будинку як член сім'ї власника будинку ОСОБА_5, зареєстрована за вказаною адресою і до цього часу проживає у даному будинку, однак комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим існує значна заборгованість.
ОСОБА_6 разом з малолітнім сином ОСОБА_7 хоч і зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, але за вказаною адресою не проживали та не проживають. Вони постійно проживають у будинку АДРЕСА_2 (за адресою реєстрації дружини відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8).
Факт проживання у будинку ОСОБА_5 та наявність в будинку зареєстрованих ОСОБА_6, ОСОБА_7 створює перешкоди ОСОБА_4, як власниці цього будинку, на здійснення нею права користування та розпорядження своїм майном.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила усунути перешкоди в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1; визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 та його малолітнього сина ОСОБА_7, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька, зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_4 в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5 та зняття її з реєстраційного обліку за адресою:

АДРЕСА_1. Визнано такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та його малолітнього сина ОСОБА_7, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та знято їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від

26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня

2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2014 року визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 3/4 частки, а за ОСОБА_9 на 1/4 частку житлового будинку із спорудами за адресою: АДРЕСА_1, площею 54,4 кв. м., літ. «А», вбиральня літ. «Б», погреб літ. «Д», споруди № № 1, 2, 3 (паркан, ворота, свердловина) (а. с. 5-10 т. 1).

Право власності ОСОБА_4 на 3/4 частки та право власності ОСОБА_9 на 1/4 частки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копіями витягів № 30706511 від 09 грудня 2014 року та № 30706869 від

09 грудня 2014 року (а. с. 11-12 т. 1).

Згідно відповіді № 17/37 від 01 березня 2016 року, наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві на запит Дарницького районного суду м. Києва, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_6, внесений у талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_6, а ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 200 т. 1).

Згідно із Висновком про результати розгляду звернення громадянина від 04 липня 2015 року, затвердженого начальником Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Жаріков О.О., ОСОБА_5 проживає у будинку АДРЕСА_1 одна, що також підтвердили сусіди

(а. с. 142 т. 1).

Крім того, судами встановлено, що даний факт підтверджується також показами свідка ОСОБА_12, дільничного інспектора, допитаного в судовому засіданні, згідно яких у зв'язку із зверненням ОСОБА_4 щодо створення їй перешкод у користуванні спірним будинком з боку

ОСОБА_5 у липні 2015 року здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, де знаходилась ОСОБА_5, яка пояснила, що проживає у вказаному будинку одна, її внук ОСОБА_7 разом з матір'ю

ОСОБА_8 проживає за іншою адресою, а син ОСОБА_6 перебуває під вартою.

Таким чином, судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником 3/4 частки будинку АДРЕСА_1, а відповідачі:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, внесений у талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_6, вселились до цього будинку як члени сім'ї колишнього власника

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 та заповів свою частку будинку сестрі ОСОБА_4

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року справа № 6-158цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки встановив, що з припиненням права власності колишнього власника на спірний будинок втрачається й право користування ним у членів його сім'ї, а тому ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 як члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_5 втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі заявлених позовних вимог, зазначивши у рішенні, що відповідачі втратили право користування будинком АДРЕСА_1, тобто усім будинком, оскільки ОСОБА_4 належить тільки 3/4 частки будинку за заповітом, інша 1/4 частка належить третій особі -

ОСОБА_9, спростовуються матеріалами справи, ОСОБА_9 подала заяву до суду першої інстанції, в якій зазначила, що позов ОСОБА_4 підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі (а. с. 46 т. 1).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко В.О. Кузнєцов