Справа № 569/4817/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О. Я.,

при секретарі Капріян І.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» (надалі - Позивач), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі Відповідач-1), ОСОБА_1 (надалі Відповідач-2) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

07.02.2017 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області надійщла заява представника ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 грудня 2007 року в розмірі 66 710,94 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 116 506,01 грн. та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 27 644,13 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні 15.02.2017 року уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задоволити.

Відповідач 1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача 2 - ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні. Крім того, суду пояснив, що позивачем недодержано порядок зміни процентної ставки, які застосовувалися для нарахування та розрахунку суми заборгованості за період часу з моменту видачі кредиту до часу пред»явлення позову про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, оскільки Позивач повідомлень, передбачених п.5.2. Кредитного договору, щодо наміру збільшення розміру процентної ставки вдвічі в порівнянні з визначеною умовами кредитного договору на адресу Позичальника та Поручителя не надсилав, а тому безпідставно в односторонньому порядку Банком збільшено її (процентну ставку) удвічі, чим в односторонньому порядку збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди, що є підставою для визнання договору поруки припиненим, а вимоги Банку до поручителя залишенню без задоволення (відмові).

Факт надання Банком в розпорядження суду розрахунку з уточненою сумою заборгованості (у спосіб сторнування всіх платежів по процентам за період користування кредитом до уточнення позовних вимог) фактично є способом приховання Банком факту односторонньої зміни процентної ставки та введення в оману суду з приводу дійсних обставин справи. Наголосив, що достовірності та доведенності фактичних даних, які містяться в первинному розрахунку заборгованості по кредиту, підтверджених також іншим доказом (документом), наданим Позивачем, а саме Вимогою від 28.12.2015 року на ім»я Поручителя, в якій сума заборгованості по процентам ідентична сумі заборгованості по процентам у первинному розрахунку заборгованості, долученому до позову.

Крім того, в якості самостійної підстави визнання припиненим договору поруки, а тому відмови в задоволенні позовних вимог Банку до поручителя ОСОБА_1, вказав на факт пропущення Банком 6-місячного строку пред»явлення вимоги до поручителя з моменту настання строку виконання зобов»язання Позичальником.

Крім того, вважає, що розмір неустойки має бути зменшений до 100,0 грн., оскільки у позові відсутні положення, які обумовлюють та обґрунтовують конкретний розмір збитків від невиконання Позичальником кредитних зобов»язань, наявні валютні ризики (5-кратне здорожчання валюти позики долара по відношенню до гривні) покладено лише на Позичальника, а крім того, на час пред»явлення позову Позичальник ОСОБА_3 сплатила Банку платежів по кредиту в сукупності на суму 78 000 доларів, а тому суду необхідно керуватися положеннями ч.3 ст.551 ЦК України.

Заслухавши думку представника позивача, представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (найменування якого надалі змінено на ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким остання отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 75000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 378 750,00 грн., строком до 30 листопада 2032 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.2.1 кредитного договору, позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 30 листопада 2032 року. Зазначений термін може бути змінений згідно положень Розділу 6 кредитного договору.

Пунктом 1.3.1. даного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 12,40 річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов даного договору.

Згідно п. 1.3.2 договору кредиту сторони домовились, що за умов цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2. Договору.

Банк свої зобов'язання виконав, видавши позичальнику ОСОБА_3 кошти у розмірі 75 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору становить 378 750 грн.

В порядку забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 14 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УКрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 165727. Відповідно до п. 1, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх зобов»язань за кредитним № 0 від 14.12.2007 року.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов»язків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

П. 1.4. договору поруки передбачає, що відповідальність Поручителя і позичальника є солідарною.

Банк виконав свої зобов"язання за кредитним договором, надавши відповідачу (позичальнику) ОСОБА_3 кредит, однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Станом на 12 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором становила 66 710,94 доларів США, а пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 116 506,01 грн.

На день розгляду справи в суді заборгованість згідно кредитного договору не погашена.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Кредитор 28 грудня 2015 року направляв на адресу Позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка виникла станом на 25.12.2015 року в сумі 60070,45 доларів США, з яких: 53 750,00 доларів США кредитна заборгованість, в т. ч прострочена заборгованість по тілу 2 750 доларів США, а також 6 320,45 доларів США прострочена заборгованість по процентам та у випадку не усунення порушень застосування права про дострокове повернення кредиту на 32 день з дня отримання вимоги.

Факт направлення даних вимог позичальнику та поручителю підтверджений реєстром поштових відправлень. У визначений Банком строк заборгованість за кредитом усунута не була, що обумовило звернення Банку 14.04.2017 року до суду з позовними вимогами до Відповідачів.

В частині позовних вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Кредитним договором встановлений строк виконання основного зобов»язання до 30 листопада 2032 року. В той же час, п. 3.1. договору поруки передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до повного припинення своїх зобов»язань Боржника за основним договором.

Таким чином, сторони не встановлювали строку дії договору поруки, оскільки визначення такого строку, як до повного виконання боргових зобов»язань за кредитним договором суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 ЦК України. В такому випадку, підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимогу до поручителя (п. 2 інформаційного лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року №10-1393/0/4-12).

У постанові №6-78цс12 Верховний Суд України дійшов аналогічного висновку про те, що якщо в договорі поруки не встановленого строку, після якого порука припиняється, умова цього договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статі 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У своїй постанові №1 від 23 лютого 2015 року «Аналіз застосування судами законодавства, що регулює поруку, як вид забезпечення виконання зобовязання» Верховний Суд України дійшов висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не пред»явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію виду забезпечення виконання зобов»язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред»явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути пред»явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов»язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 року).

Згідно умов кредитного договору №0 від 14.12.2007 року погашення кредиту мало відбуватися щомісячними платежами. З наданих Позивачем та досліджених в судовому засіданні документів, зокрема з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по тілу був проведений Відповідачем ОСОБА_3 15.01.2015 року в розмірі 250 доларів США. В подальшому, у Позичальника виникла заборгованість по тілу кредиту, жодних платежів з даного часу до часу пред»явлення позову Позичальник не проводила. Крім того, з вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що з боку Позичальника ОСОБА_3 мало місце порушення строків сплати також по процентам за користування кредитом, зокрема останній платіж, зарахований на погашення процентів, був проведений 15.01.2015 року в розмірі 576,89 доларів США. Починаючи з 30.01.2015 року виникає заборгованість по процентам за користування кредитом, яка в подальшому лише збільшується наростаючим підсумком.

Як вбачається з долучених Банком документів, а саме позовної заяви від 14.04.2016 року, «Позивач відправив відповідачам вимоги від 28.12.2015 року про необхідність усунення порушень кредитного договору» (тобто по закінченню фактично 11-ти місяців з дня виникнення простроченої заборгованості по тілу та процентам по кредиту), а позовну заяву було подано до суду в квітні 2016 року тобто фактично через 14 місяців з дня виникнення прострочення по платежам та заборгованості перед Банком з боку позичальниці ОСОБА_3, що підтверджується також примірниками відповідних вимог від 28.12.2015 року, долучених до матеріалів справи та досліджених судом.

З наведеного вбачається, що порука, яка забезпечувала виконання зобов»язання за кредитним договором №0 є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк пред»явлення вимоги настав 30.01.2015 року (з часу припинення оплат Позичальником ОСОБА_3 по кредиту), Вимога (повідомлення) було направлено позивачем на адресу поручителя лише 28.12.2015 року, а позов про стягнення заборгованості по кредиту пред»явлений до суду 14.04.2016 року, тобто зі спливом строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» не пред»явив у судовому порядку вимогу до позивача як поручителя за кредитним договором про виконання зобов»язання протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням, порука ОСОБА_1 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина другастатті 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно пунктів 1.1-1.4 договору поруки поручитель солідарно із боржником відповідає перед кредитором за всіма зобов'язаннями боржника за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

У відповідності до п. 1.2 договору поруки, поручителю добре відомі усі умови Основного договору.

2.1. Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя.

Під "згодою Поручителя" розуміється візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхо обміну листами, факмсимільними повідомленнями, та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

2.2. У випадку невиконання Боржником своїх зобов"язань за основним договором Кредитор має право пред"явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов"язковими до виконання на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 передбачено, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Судом встановлено, що станом на 11 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором №0 від 14 грудня 2007 року перед ПАТ «УкрСиббанк» становить:

-53 750,0 доларів США кредитна заборгованість (заборгованість по тілу);

-8 706,87 доларів США заборгованість по процентам.

Заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 11.04.2016 року складає 76 507,43 грн., з яких: 23 313,18 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 53194,25 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Розрахунок заборгованості, долучений Банком до позовної заяви від 14.04.2016 року містить відомості про факт застосування при розрахунку заборгованості по процентам з використанням розміру процентної ставки 24,8 % річних (28 випадків), що мало місце за відсутності направлення Банком листів на адресу Позичальника/поручителя про зміну розміру процентної ставки та отримання на це їх письмової згоди, що, з точки зору Відповідача ОСОБА_1 свідчить про збільшення обсягу відповідальності Поручителя (без його згоди).

В свою чергу, в змісті Заяви про уточнення позовних вимог від 07.02.2017 року міститься наступне твердження позивача: «У зв»язку із сторнування відсотків станом на 12.12.2016 року, заборгованість Відповідача-1 (ОСОБА_3Б.) по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, становить 66 710,94 долари США, з яких: 53 750 дол. США кредитна заборгованість; 12 960,94 дол. США заборгованість по процентам, пеня 116 506,01 грн».

Підстави сторнування процентів за користування кредитом в змісті Заяви про уточнення позовних вимог не наведені, однак як вбачається з долученого до неї розрахунку заборгованості, при розрахунку суми заборгованості по процентам використовувався розмір процентної ставки за користування кредитом в розмірі 12,4% річних, передбачений п. 1.3.1. Кредитного договору. Згідно додаткових пояснень представника Позивача від 14.04.2017 року, даний уточнений розрахунок обгрунтовує безпідставність тверджень представника Відповідача ОСОБА_1 про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

До вказаних доводів представника Позивача суд ставиться критично з наступних підстав.

Відповідно до змісту Кредитного договору (п. п.7.2.): «Банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості Позичальника відповідно до вимог законодаства України та умов договору. У разі наявності спору між сторонами, в якості письмових доказів невиконання зобов»язань позичальником, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан рахунків, первинні документи (платіжні доручення Позичальника), дані балансу, надані Банком тощо, якщо позичальник не доведе недійність наданих Банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобов»язань за договором».

В судовому засіданні належними та допустимими доказами, наданими саме Позивачем , з точки зору Відповідача, доведено факт підвищення Банку в односторонньому порядку процентів за користування кредитом:

1)Вимогою Банку на ім» ОСОБА_1 від 28.12.2015 року, в якій зазначена сума заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед банком станом на 25.12.2016 року по процентам 6320,45 доларів США.

2)Довідкою-розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_5 на 11.04.2016 року за кредитним договором №0 від 14.12.200 року (в якому зазначено розмір процентної ставки, використаної для розрахунку в окремі періоди 24,8 % річних), в якій сума боргу по процентам станом на 25.12.2015 року зазначена ідентична 6320,45 доларів.

Натомість, згідно долученої до Заяви про уточнення позовних вимог Довідки-розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_5 на 12.12.2016 року, сума заборгованості по процентам на дату направлення Вимоги про дострокове повернення боргу становить 6184,00 доларів США. Розрахунок даної суми заборгованості по процентам, крім самого розрахунку не підтверджений Позивачем жодним передбаченим умовами договору доказом (документом) випискою про стан рахунку, первинними документами тощо.

За таких обставин, суд вважає доведеним та обгрунтованим твердження представника Відповідача про належність та допустимість доказів, наявних в матеріалах справи, щодо факту збільшення Банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом без повідомлення та отримання на це згоди позичальника/поручителя.

У зобов»язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки (постанова ВСУ від 25 вересня 2013 року у справі №6-97цс13).

У відповідності до ст. 559 ЦК України "Припинення поруки" : "Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимогу до поручителя".

Вказана сукупність фактичних даних обгрунтовує висновок суду про приинення дії договору поруки з підстав, передбачених п. 1 ст. 559 ЦК України, а відтак наявністю підстав для відмови в здоволенні вимог Банку до поручителя ОСОБА_1

Що стосується клопотання відповідача про зменшення суми неустойки, то суд з цього приводу виходить з наступного.

Вказаний в матеріалах справи розмір неустойки (пені) становить 116 506,01 грн.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов»язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов»язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов»язань по поверненню позики.

Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 27 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи відсутність доведення належними та допустимими доказами з боку позивача розміру збитків, завданих порушенням виконання зобов»язання, що підлягає доведенню кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України), наявністю об»єктивного чинника зростанням курсу валюти кредиту (долара) по відношенню до національної валюти і відсутністю механізму компенсації валютних ризиків для позичальника з боку Банку, наявність заставного майна (іпотеки), якою забезпечено виконання зобов»язань по кредитному договору, розміром фактично сплачених коштів за користування кредитом його позичальником, суд дійшов висновку, що зазначені обставини у сукупності свідчать про неспівмірність між нарахованою пенею і порушенням зобов»язання. Керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, роз»яснень, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пеню необхідно зменшити до 50 000 грн. На думку суду такий розмір пені забезпечить задоволення інтересів кредитора і водночас не порушить баланс між інтересами кредитора та боржника.

За таких обставин, суд вважає, що до задоволення підлягають позовні вимоги до Позичальника ОСОБА_3 (проживає за адресою : 33014 АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1) про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м.Київ, МФО 351005, код Банку 09807750) заборгованості по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 грудня 2007 року в розмірі 66 710,94 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 50 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача 1 ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 25 159,01 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 551, 559, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК Україн, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: 33014, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Київ, МФО 351005, код Банку 09807750) заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 грудня 2007 року в розмірі 66 710,94 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 50 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: 33014, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Київ, МФО 351005, код Банку 09807750) судовий збір в розмірі 27 644,13 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_6