Справа № 357/2586/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом`яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до: 1) Військової частини НОМЕР_1 ; 2) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про визнання недійсним рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновлення на квартирному обліку,

В С Т А Н О В И В :
В березні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 .

Позивач вказував, що з березня 1999 року перебуває на позачерговому квартирному обліку як звільнений у запас по хворобі, пов`язаній з несенням військової служби.

Зазначав, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом із сім`єю, а саме дочкою, її чоловіком та двома онуками, які зареєстровані за вказаною адресою.

Посилаючись на безпідставне зняття його з квартирного обліку, позивач просив суд: 1) скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2017 року (протокол № 114), яке затверджене заступником командира в/ч НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Біла Церква включити ОСОБА_1 в список квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов із збереженням попереднього часу перебування на обліку з моменту первинної дати реєстрації обліку.

В судовому засіданні від 23.06.2017 року позивач, представник позивача та представник Військової частини НОМЕР_2 надали пояснення по суті позову, а також за участю вказаних осіб судом були досліджені наявні у справі докази, після чого по справі було оголошено перерву за клопотанням представника позивача з метою надання нормативно-правового акту, що регулює розміри житлової площі.

В наданих в судовому засіданні пояснення позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, представник Військової частини НОМЕР_2 в задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, що онуки позивача не являються членами його сім`ї. Від представника Квартино-експлуатаційного відділу м. Біла Церква надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а також письмове заперечення, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, оскільки належним відповідачем по справі є житлова комісія військової частини.

В подальшому сторони в судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній позов підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника Військової частини НОМЕР_2 , дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19.03.1984 року Білоцерківським квартирно-експлуатаційним відділом видано ордер № 5293 на ім`я офіцера ОСОБА_1 з родиною: дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 , що складається з 2-х кімнат 29 кв.м.

12.02.1999 року позивач був звільнений з військової служби наказом № 016 ЗМОУ по озброєнню начальника озброєння ЗСУ.

20.12.2011 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу.

Згідно копії довідки про місце проживання та склад сім`ї № 792 від 22.02.2017 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з 2-х кімнат житловою площею 28,2 кв.м., зареєстровані та проживають 5 членів сім`ї: ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (онук), ОСОБА_8 (онук).

06.02.2017 року рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом № 114, знято з квартирного обліку сім`ю майора запасу ОСОБА_1 відповідно до п. 2.18 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» та на підставі ст. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР».

Вказане рішення житлової комісії обґрунтовано тим, що позивач 20.12.2011 року розлучився з дружиною ОСОБА_3 внаслідок чого потреба в поліпшені житлових умов відпала.

Встановлені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК), потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 40 ЖК визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до пп. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами п. 9 ст. 12 Закону, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зі змісту оскаржуваного рішення житлової комісії та наданих в судовому засіданні пояснень представника військової частини вбачається, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення та зняття відповідача з квартирного обліку є розірвання ним шлюбу з ОСОБА_3 , внаслідок чого, за висновками відповідача, у позивача відпала потреба в поліпшенні житлових умов.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставин щодо зареєстрованого місця проживання позивача та членів його сім`ї за вказаною адресою, суд вважає про відсутність підстав вважати про поліпшення житлових умов позивача внаслідок наведеної вище обставини.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем та її представником протягом розгляду даної справи не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення про зняття позивача з квартирного обліку, враховуючи мотиви цього рішення, а твердження представника про те, що онуки позивача не входять до членів його сім`ї, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються положеннями ч. 2 ст. 64 ЖК.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2017 року прийнято без належної перевірки житлових умов позивача та членів його сім`ї, тому підлягає скасуванню, а позивач має бути поновленим військовою частиною на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, зі збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації.

Враховуючи ту обставину, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква не наділений повноваженнями приймати рішення щодо зарахування чи зняття осіб з квартирного обліку, тому в частині вимог до останнього слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач, зазначаючи в позові три вимоги немайнового характеру, сплатив судовий збір по справі в розмірі 1 920 грн., тому з Військової частини НОМЕР_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 280 грн. (640х2).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення № 114 житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2017 року в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 в список квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов із збереженням попереднього часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 1 280 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Цуранов