АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8104/2017 Головуючий у1-й інстанції - Гончарук В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що указана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2. Разом з тим, в квартирі без згоди позивача проживає колишня дружина останнього - ОСОБА_3, яка, як зазначає позивач, заважає проживати йому в указаній квартирі та вести спокійний спосіб життя.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на доводи позовної заяви, просить судове рішення скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2000 року та договором дарування від 12.10.2004 року /а.с. 8-9/.

15.09.2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, від якого сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12-13/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 14/.

Відповідно до довідки форми №3 від 22.06.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає позивач, а також його малолітня донька /а.с.11/.

Відповідач ОСОБА_3 також проживає в зазначеній квартирі, проте зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, оскільки є власником частини указаної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що правові підстави для виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири - відсутні.

Так, згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Крім того, за змістом ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, незважаючи на факт припинення сімейних відносин між сторонами у справі, ОСОБА_3 не позбавлена права користуватися квартирою АДРЕСА_1 та проживати в ній, оскільки сам по собі факт припинення сімейних відносин не є правовою підставою для виселення особи із займаного жилого приміщення.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, єдиною підставою для виселення членів сім'ї(колишніх членів сім'ї) власника житла є систематичне порушення відповідними особами правил співжиття або псування(руйнування) ними жилого приміщення.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Між тим, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано суду безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач порушує правила, встановлені ч.1 ст. 116 ЖК України.

Матеріали Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві з перевірки заяви гр. ОСОБА_2 /а.с. 19/ не дають підстав вважати, що ОСОБА_3 псується квартира АДРЕСА_1 або порушуються правила співжиття.

Крім того, матеріали справи не містять даних щодо вжиття відносно відповідача заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_3 самоправно зайняла спірне жиле приміщення, а позивач не давав згоди на вселення відповідача до квартири, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Разом з тим, указане положення не може бути застосоване в даному випадку, оскільки ОСОБА_3 була вселена до квартири АДРЕСА_1, як член сім'ї(дружина) власника жилого приміщення.

При цьому, факт відсутності прописки відповідача за указаною адресою не свідчить про факт самоправного зайняття ОСОБА_3 квартири, оскільки згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 01.11.1996 року №9, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: