АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3641/17 Головуючий 1 інст. - Богдан М.В.
Справа № 641/9741/16-ц
Категорія: позика Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кругової С.С., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позивач вказав, що 21 травня 2016 року укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг 8 500 доларів США 00 центів з зобовязанням повернути гроші до 30 червня 2016 року.

Посилаючись на те, що боргові зобовязання не виконані, просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 218 110 грн. 00 коп., що еквівалентно 8 500 доларам США 00 центів станом на 29 листопада 2016 року; три відсотки річних від простроченої суми за пять місяців в розмірі 2 726 грн. 37 коп.; вирішити питання про судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року позов задоволено.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума боргу в розмірі 218 110 грн. 00 коп.; 2 726 грн. 37 коп. 3% річних від простроченої суми та 2 208 грн. 37коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що гроші в борг відповідач не отримував; розписка написана внаслідок введення ОСОБА_2 в оману; суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до розгляду кримінальної справи, порушеної за заявою ОСОБА_2 з приводу злочинних дій з боку відповідача; клопотання про допит свідка на підтвердження факту омани при складанні розписки задоволено не було; справа розглянута за відсутності позивача в останньому судовому засіданні, який терміново виїхав за межі м. Харкова.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (частина 1 статті 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що між сторонами мав місце факт передачі грошей у сумі 8 500 доларів США 00 центів.

Згідно з умовами Договору позики, укладеного 21 травня 2016 року в простій письмовій формі, ОСОБА_2 отримав у борг 8 500 доларів США 00 центів з зобовязанням повернути гроші до 30 червня 2016 року.

Доказів того, що відповідач в повному обсязі повернув борг позивачу, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Оскільки відповідачем борг за позикою в строк до 30 червня 2016 року не сплачений, позов предявлено 01 грудня 2016 року, 3% річних від простроченої суми становить суму в розмірі 2 726 грн. 37 коп. із розрахунку: 218 110 грн. 00 коп. : 100 х 3% = 6 543 грн. 30 коп. (3% річних за рік) : 12 = 545 грн. 28 коп. (3% за місяць) х 5 місяців.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення суми основного боргу в розмірі 218 110 грн. 00 коп. та 2 726 грн. 37 коп. 3% річних від простроченої суми

Рішення суду першої інстанції є законним, підстав для його скасування немає.

Доводи про написання розписки під впливом омани з боку позивача та без отримання грошей не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до вимог цивільного законодавства розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (частина 1 статті 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом частини 2 статті 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (частина 2 статті 58, статті 59 ЦПК України).

Доказів того, що розписка написана відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (статті 230-233 ЦК України), унаслідок чого допускається в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Належним чином написана розписка є доказом передання грошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 При цьому відповідач в суді першої інстанції визнав факт власноручного написання розписки, що підтвердили представники сторін в суді апеляційної інстанції.

Відсутність в розписці підпису ОСОБА_1 та неправильно зазначені реквізити паспорту на висновки суду щодо стягнення боргу не впливають, оскільки договір позики в установленому законом порядку не оспорено.

Посилання на розгляду справи за відсутності позивача в останньому судовому засіданні є безпідставним, оскільки сам ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив.

Доводи про те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі, не ґрунтуються на законі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фредлендер проти Франції»).

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

ОСОБА_4