22-ц/775/440/2017(м)
Номер провадження 22-ц/775/440/2017(м)
Категорія 48 Доповідач Барков В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Биліни Т.І.,

ОСОБА_1,

секретар Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 06 липня 1991 року по 20 листопада 2014 року знаходилася з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. За час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Geely MR 7151 A». Діти проживають з нею та на їх утримання відповідач сплачує аліменти, розмір яких є недостатнім. Тому просила поділити зазначене майно визнавши за нею право власності на 3/4 частки квартири, а за відповідачем на ? частку, а також просила визнати за нею та відповідачем по ? частці вартості автомобіля Geely MR 7151 А, шляхом його продажу і поділу отриманих грошей. Під час розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила суд залишити їй у власність квартиру АДРЕСА_2, а відповідачу автомобіль «Geely MR 7151 А», з виплатою відповідачу різниці вартості квартири та автомобілю в розмірі 10 913 грн. частками або в рахунок погашення заборгованості за комунальні послуги у разі їх наявності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги та просив поділити майно в рівних частках, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції задовольнивши позовні вимоги частково.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що вона отримує аліменти в розмірі, який недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, тому законних підстав для збільшення її частки при розділі спірної квартири немає. Також у звязку з попереднім невнесенням позивачкою відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду немає підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на спірну квартиру та поділ автомобіля.

Між тим з висновком суду про повну відмову в задоволенні позову погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1991 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2014 року, яке набуло чинності 01 грудня 2014 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 100-102) та на підставі свідоцтва про реєстрацію АНС 3052261 від 31 березня 2009 року автомобіль «Geely MR 7151 A», 2008 року випуску (а.с. 85).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такого ж по суті висновку щодо необхідності внесення одним з подружжя коштів на депозитний рахунок суду при поділі майна подружжя дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справ № 6-46518св13, № 6-4280св15, № 6-2891св15.

У справі, яка переглядається, один з подружжя ОСОБА_2, предявивши вказані позовні вимоги, відповідної грошової суми замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності на квартиру на депозитний рахунок суду не внесла, а інший з подружжя ОСОБА_3 не погодився на таку грошову компенсацію та просив апеляційний суд поділити майно шляхом визнання права власності на ? його частину за кожною із сторін.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Належних та допустимих доказів, які б давали суду першої інстанції підстави для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, позивачкою не надано та наведені нею доводи в апеляційній скарзі висновків суду в цій частині не спростовують.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин ст. 365 ЦК України не застосовується, однак помилково не застосував в цьому разі ч. 5 ст. 71 СК України, що призвело до неправильного вирішення спору, а відтак рішення суду про відмову в задоволенні позову необхідно скасувати та ухвалити нове, яким визнати за кожною із сторін право власності по ? частині на спірне майно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на автомобіль Geely MR 7151 A, номер шасі Y7CMR33 L6T7524S78N011147, номерний знак АН 1467ЕО, та квартиру АДРЕСА_4 по ? частці за кожним.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_7

ОСОБА_1