Справа № 369/1123/17
Провадження № 2/369/1553/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Горенської сільської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача Виконавчого комітету Горенської сільської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_1, є громадянкою України, народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Горлівка, Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої торії України або району проведення антитерористичної операції (довідка від 26.12.2014 р.).

Позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з якими проживає спільно.

До травня 2014 року позивач разом зі своєю сім'єю проживала за місцем своєї реєстрації у м. Горлівка Донецької області, а після початку бойових дій на території Донецької області позивач та її сім'я були вимушені залишити місце свого проживання і тимчасово проживати у м. Краматорську Донецької області.

У листопаді 2015 року її чоловік. ОСОБА_4, придбав у (власність нерухоме майно, а саме: 34/100 частки житлового будинку номер АДРЕСА_1, уклавши з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2015, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О.

Вказаний будинок перебуває у спільній частковій власності, але частка кожного з співвласників виділена в натурі.

Так, згідно з умовами договору в натурі у користування ОСОБА_4 перейшли конкретні частини житлового будинку, що виділені в натурі, а саме: прихожа площею 8,8 кв.м, що позначена на плані під під. 2-1; кухня площею 9,8 кв.м. - по плану 2-2; жила кімната площею 23,0 кв.м - по плану 2-3; жила кімната пл.. 17.4 кв.м - по плану 2-4; тамбур площею 2,6 кв.м - по плану II.

Цього ж дня, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Деребера Т.О. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 12016009 про реєстрацію права власності, з якого убачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної спільної власності на 34/100 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24).

11 січня 2017 року, після прибуття на місце постійного проживання позивача звернулась до Виконавчого комітету Горенської сільської ради із заявою про реєстрацію місця проживання, в якій просила, зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1.

До заяви позивач додала копію договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року.

Власник нерухомого майна - її чоловік, ОСОБА_4, надав письмову згоду на реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою, відповідний напис вчинено ним на заяві.

Однак, листом від 11.01.2017 № 3 Виконавчий комітет Горенської сільської ради відмовив позивачу в реєстрації місця проживання за вказаною адресою, посилаючись на те, що відсутня згода інших співвласників домоволодіння.

Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у реєстрації місця проживання.

Оскільки, в разі виділення в натурі частини будинку, що перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, кожний із співвласників самостійно здійснює право володіння, користування та розпорядження виділеною йому частиною будинку, з урахуванням обмежень, визначених Цивільним кодексом України, у тому числі й самостійно надає іншим особам право на проживання в належний співвласнику частці.

Тому просила визнати протиправними дії (рішення) виконавчого комітету Горенської сільської щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати Виконавчий комітет Горенської сільської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилися, надіслали до суду письмові заперечння,згідно яких у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

Третя особа: ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та позов визнав.

Суд, вислухавши осіб, які приймали участь, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є громадянкою України, народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Горлівка, Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої торії України або району проведення антитерористичної операції (довідка від 26.12.2014 р.).

Позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з якими проживаю спільно.

До травня 2014 року позивач разом зі своєю сім'єю проживала за місцем своєї реєстрації у м. Горлівка Донецької області, а після початку бойових дій на території Донецької області позивач та її сім'я були вимушені залишити місце свого проживання і тимчасово проживати у м. Краматорську Донецької області.

У листопаді 2015 року її чоловік. ОСОБА_4, придбав у (власність нерухоме майно, а саме: 34/100 частки житлового будинку номер АДРЕСА_1, уклавши з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2015, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О.

Вказаний будинок перебуває у спільній частковій власності, але частка кожного з співвласників виділена в натурі.

Так, згідно з умовами договору в натурі у користування ОСОБА_4 перейшли конкретні частини житлового будинку, що виділені в натурі, а саме: прихожа площею 8,8 кв.м, що позначена на плані під під. 2-1; кухня площею 9,8 кв.м. - по плану 2-2; жила кімната площею 23,0 кв.м -- по плану 2-3; жила кімната пл.. 17.4 кв.м - по плану 2-4; тамбур площею 2,6 кв.м - по плану II.

Цього ж дня, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Деребера Т.О. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 12016009 про реєстрацію права власності, з якого убачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної спільної власності на 34/100 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24).

11 січня 2017 року, після прибуття на місце постійного проживання позивача звернулась до Виконавчого комітету Горенської сільської ради із заявою про реєстрацію місця проживання, в якій просила, зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1.

До заяви позивач додала копію договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року.

Власник нерухомого майна - її чоловік, ОСОБА_4, надав письмову згоду на реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою, відповідний напис вчинено ним на заяві.

Однак, листом від 11.01.2017 № 3 Виконавчий комітет Горенської сільської ради відмовив позивачу в реєстрації місця проживання за вказаною адресою, посилаючись на те, що відсутня згода інших співвласників домоволодіння.

Таким чином, в разі виділення в натурі частини будинку, що перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, кожний із співвласників самостійно здійснює право володіння, користування та розпорядження виділеною йому частиною будинку, з урахуванням обмежень, визначених Цивільним кодексом України, у тому числі й самостійно надає іншим особам право на проживання в належний співвласнику частці.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Підпунктом 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 2 березня 2016 року №207, передбачено, що для реєстрації місця проживання фізичної особи нею крім інших документів, передбачених даними Правилами, мають бути подані документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, оскільки позивач єдружиною співласника житла, має право на вибір вказаного місця своєї реєстрації, яка може відбутися лише за згодою співвласників, та при наявності правовстановлюючого документу, то порушене право підлягає захисту.

Оскільки незгода співвласників суперечить нормам законодавства, яке захищає власність та свободу на вільний вибір місця проживання, заперечення відповідачів не ґрунтуються на законі, слід зобов'язати виконавчий комітет Горенської сільської ради в спірнірному будинку без згоди співвласників.

Згідно ч 1 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної' власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Однак, частиною третьою цієї ж статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Що стосується права розпорядження спільним майном, то в силу статті 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Інші співвласники у такому випадку, відповідно до положень статті 362 Цивільного кодексу України, мають переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності перед іншими особами.

Аналіз положень частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України надає підстави для висновку, що в разі виділення в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, кожний співвласник самостійно здійснює право володіння та користування виділеною йому частиною спільного майна, а право розпорядження обмежується лише обов'язком продавця повідомити інших співвласників про намір продати свою частку та належним співвласника переважним правом купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Таким чином, в разі виділення в натурі частини будинку, що перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, кожний із співвласників самостійно здійснює право володіння, користування та розпорядження виділеною йому частиною будинку, з урахуванням обмежень, визначених Цивільним кодексом України, у тому числі й самостійно надає іншим особам право на проживання в належний співвласнику частці.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, шо право підлягає захисту в судовому порядку шляхом надання дозволу на проживання та реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст.ст. 4, 10,11, 57-60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Горенської сільської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії (рішення) Виконавчого комітету Горенської сільської ради щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Виконавчий комітет Горенської сільської ради вирішити питання, щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя А.Я. Волчко