Справа № 408/2236/17-ц
Провадження № 2/408/803/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року Біловодський районний суд Луганської області,

в складі: головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретарі: Торбі Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 березня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час дитина проживає разом з нею, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком не цікавиться. Більш того відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, так як відмовляється надати дозвіл на виїзд у її супроводі їхній дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. На її неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано.

Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд доньки за кордон для відпочинку за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої доньки ОСОБА_3, з метою захисту прав дитини, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон.

У зв'язку з наведеним просила суд надати дозвіл на одноразовий, тимчасовий виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській обл., 13.04.2011 р.) , за кордон, виключно в супроводі матері - ОСОБА_1, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, на період з 25 липня до 30 серпня 2017 року до Турції, Єгипту та Ізраїлю.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду з заяву в якій просила справу слухати за її відсутності. Позов підтримує.

Представник Органу опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації, надала суду заяву в якій просила справу слухати за її відсутності. Позовні вимоги пітримує, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не зар/перечує проти задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 березня 2013 року між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, що підтверджується копією рішення по справі 408/87/13-ц (а.с.6).

Зі свідоцтва про народження дитини, виданого ВДРАЦС Біловодського РУЮ у Луганській області вбачається, що ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час є малолітньою особою, її батьками є позивач та відповідач по даній справі (а.с.5).

Конвенцією про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом також встановлено, що надання позивачу дозволу на виїзд її малолітній донці за кордон необхідне для оздоровлення в країнах Турції, Єгипту та Ізраїлю.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та встановлених по справі обставин, враховуючи що відповідач позов визнав, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній доньці на виїзд за кордон у супроводі матері без згоди батька в період з 25 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року, оскільки це не суперечить інтересам дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 04 лютого 2004 року Біловодським РВ УМВС України в Луганській області дозвіл на виїзд за кордон в період з 25 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, для чого надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення відповідних проїзних документів на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо особа, яка брала участь у справі, не була присутня під час проголошення рішення, - з дня отримання копії рішення.

Суддя Біловодського районного

суду Луганської області Кускова Т.В.