Справа № 161/4898/17 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/1012/17 Категорія: 53 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3,

третьої особи Манахіна О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Волинського обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України Манахін Олександр Миколайович, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою відповідача Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Волинського обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України Манахін О. М., про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Позов обгрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року у справі № 161/9971/16-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста Волинського обласного відділення (філія) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України з 01.07.2016 року. Судове рішення в цій частині допущено до негайного виконання. Фактично позивача поновили на посаді наказом від 28 лютого 2017 року № 7-ос. Посилаючись на вимоги статті 236 Кодексу законів про працю України, позивач просила суд стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 5818 (п'ять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 56 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач Комітет з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 та третя особа Манахін О. М. підтримали апеляційну скаргу відповідача з підстав, що в ній наведені.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін та їх представників, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судове рішення про поновлення позивач на посаді не було виконано негайно, а було виконане лише 28 лютого 2017 року, тому зважаючи на положення статті 236 КЗпП України з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Такий висновок суду є таким, що ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального права.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року у справі № 161/9971/16-ц поновлено позивача ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста Волинського обласного відділення (філія) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України з 01.07.2016 року. Судове рішення в цій частині допущено до негайного виконання (а.с.8-13). Поновлена ОСОБА_1 на посаді була відповідно до наказу начальника Волинського обласного відділення (філія) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки Українивід від 28 лютого 2017 року №7-ос (а.с.7).

Таким чином, у період з 23 грудня 2016 року по 27 лютого 2017 року судове рішення про поновлення позивача на посаді, яке допущено до негайного виконання, виконано не було.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд вірно встановив обставини справи та прийняв рішення з покликанням на норму закону, яка в даному випадку підлягає до застосування.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 не зверталася у виконавчу службу про видачу виконавчого листа, а тому відсутня вина відповідача у затримці виконання рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок і такий обов'язок не є похідним від дій особи, зокрема, подання виконавчого листа або заяви. Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відповідач мав негайно виконати судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, не залежно від того, чи звернулася вона до органів державної виконавчої служби, чи відкрито виконавче провадження за її заявою, чи оскаржено в апеляційному порядку судове рішення про її поновлення.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції покликався на довідку від 18 травня 2017 року № 121, надану відповідачем, відповідно до якої середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 132,24 грн (а.с. 48), а період з 23 грудня 2016 року по 27 лютого 2017 року містить 44 робочих дні (починаючи з першого робочого дня після ухвалення рішення). Виходячи з цього, вірно встановлено, що на користь позивача належить до стягнення 5818,56 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (132,24 х 44 = 5 818,56).

Доводи відповідача про те, що середній заробіток слід зменшити на суму виплаченої допомоги по безробіттю, не заслуговують на увагу, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання відповідача як підставу для зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 травня 2016 року № 6-511цс16, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення.

Та обставина, що ОСОБА_1 після постановлення рішення не виходила на роботу до 27 лютого 2017 року, не впливає на правильність висновків суду, враховуючи, що вона не була вчасно поновлена на роботі.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм дана правильна правова оцінка. Зазначені доводи не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді