Справа № 182/6413/16-ц
Провадження № 2/0182/348/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.07.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря - Снєгульської В.М..,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката - Швеця С.І.

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання його втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивач в судовому засіданні послалась на те, що вона та її донька є власниками квартири, відповідач був зареєстрований та проживав в квартирі до 24.08.2011 року, оскільки перебував у шлюбі з її донькою ОСОБА_4. З того часу відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_3. Згідно рішення суду від 02.02.2012 року квартира АДРЕСА_1, перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 частині за кожним з них. Оскільки ОСОБА_3 мав борги , то його 1/2 частина квартириАДРЕСА_1, була придбана нею згідно Закону України „Про виконавче провадження" через проведені електронні торги, про що вона отримала свідоцтво про право власності 02.08.2016 року. Позивач зазначила, що Відповідач в квартирі не проживає з 2011 року, витрати по утриманню квартири не несе, його право власності на частину квартири припинено, він не є членом сім'ї нових власників квартири, а тому просить суд визнати його втратившим право користування квартироюАДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки вважає, що має право на проживання в квартирі як колишній член сім'ї ОСОБА_4 , яка є донькою позивача ОСОБА_1, незалежно від того, що його право власності на частку у спільній частковій власності припинено у зв'язку з продажем на електронних торгах позивачу. Відповідач суду пояснив, що іншого житла не має, а надані позивачем відомості, що він в квартирі АДРЕСА_2, не проживає є неправдивими. Зазначення ним в усіх документах адреси проживання в квартирі АДРЕСА_3, де жив його батько, є вимушеним заходом, оскільки пошту, яка надходить за адресою в квартиру АДРЕСА_2 забирали його дружина та позивач. ОСОБА_3 суду пояснив, що рідко буває в квартирі, оскільки по півтора місця виїжджає з міста у зв'язку з громадською діяльністю. Також зазначив , що він не проживав в квартирі лише 2 місяці у 2011 році, коли посварився з колишньою дружиною, в квартирі залишились його речі, які йому не повертають позивач та колишня дружина, а щоб потрапити в квартиру він користується балконом, оскільки ключів від квартири не має.

Представник третьої особи ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_4 повністю підтримує позовні вимоги позивача та просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 14.10.2006 року по 24.11.2011 року (а.с.42)

Після розірвання шлюбу квартира АДРЕСА_2 була поділена між колишнім подружжям ОСОБА_4 згідно рішення суду від 02.02.2012 року в рівних частках по 1/2 частині за кожним (а.с.9).

Після поділу майна між подружжям було досягнуто згоди щодо порядку користування кімнатами і ОСОБА_3 в свою кімнату встановив замок.

02.08.2016 року 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 вибула з власності ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги згідно Закону України „Про виконавче провадження" (а.с.8,10)

Згідно пояснень сторін судом встановлено, що 24.08.2011 року відповідач через сварку з колишньою дружиною забрав речі та став проживати в квартирі зі своїм батьком за адресою АДРЕСА_3. Про зазначені обставини свідчать також акт про не проживання ОСББ „Лаванда-Н" (а.с.6) , копії листів , довідок, позовних заяв до суду, в яких ОСОБА_3 зазначає адресу проживання АДРЕСА_3.(а.с. 43-51,62-65, 73-78)

Судом встановлено, що право власності у ОСОБА_4, колишньої дружини відповідача ОСОБА_3, та ОСОБА_5 виникло після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а тому наслідком припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири 02.08.2016 року та набуття права власності позивачем ОСОБА_6. є втрата відповідачем права користування квартирою АДРЕСА_1

При цьому суд враховує, що відповідач не є членом сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до статті 64 ЖК України на час виникнення у них права власності на квартиру, а тому відповідач не має права користування зазначеним житловим будинком нарівні з власниками квартири, які проти цього заперечують.

Доводи ОСОБА_3 в судовому засіданні про фактичне проживання в квартирі АДРЕСА_1 та відсутність іншого житла для проживання судом не взяті до уваги, так як даний спір не стосується захисту сімейних прав та інтересів сторін у справі, а те, що з квартири в жовтні 2016 року були викрадені його речі не надає йому право вимагати від власників право користування житлом.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.(шістсот сорок грн. 00 коп.)

Керуючись ст.ст. 11,15,16,321,383, 386,391 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,57-60,88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.(шістсот сорок грн. 00 коп.)

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: А. Г. Багрова