Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/4896/15 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/2299/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному у режимі відео- конференції, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Бердянська міська рада Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Бердянська міська рада Запорізької області, інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Запорізькій області, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Бердянська міська рада Запорізької області про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначала, що є власником 1/16 частини домоволодіння №12, розташованого на земельній ділянці площею 0,1034га по вул. Горбенка (Лютеранська) в м. Бердянську Запорізької області, а ОСОБА_2 є сусідом, якому належать на праві власності житловий будинок по вул. Горбенка 14-а, розташований на земельній ділянці площею 0,00327га. На теперішній час земельні ділянки по вул. Горбенка, 12, вул. Горбенка, 14 та вул. Горбенка, 14-а в м. Бердянську Запорізької області сторонами не приватизовані На неоформленій належним чином земельній ділянці загальною площею 0,00327га відповідач побудував паркан, яким заклав вхідні двері до будинку №12, в якому вона проживає, чим позбавив її можливості вільного входу та виходу до свого будинку. При будівництві паркану ОСОБА_2 порушив п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування планування та забудови міських та сільських поселень», згідно якого для обслуговування будинку з будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої стіни необхідно приймати не менше 1 метра. Сервітут на земельну ділянку для обслуговування будинку №12 по м. Бердянську між ОСОБА_2 та мешканцями будинку №12 не встановлювався.

У 2013р. на розгляді в судах вже перебував позов прокурора в інтересах держави щодо звільнення земельної ділянки від паркану, який був задоволений рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.07.2013р., та ОСОБА_2 зобовязано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: вул. Горбенко,14-а у м. Бердянську Запорізької області

шляхом демонтажу паркану та повернути земельну ділянку за належністю Бердянській місь-

кій раді Запорізької області. Постановою головного державного виконавця ВДВС Бердянсь-

кого МРУЮ ОСОБА_6 від 23.06.2014р. на підставі акту від 16.06.2014р. про повне виконання рішення суду було закінчено виконавче провадження № 42472500. Між тим, прибраний цегляний паркан відповідачем було у тих же межах відновлено.

За дорученням прокурора державним інспектором відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції господарства в Запорізькій області було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.02.2015р., в якому зазначено про відсутність у ОСОБА_2 документів про право користування земельною ділянкою по вул. Горбенка, 14-а, а також засвідчено наявність паркану, встановленого ОСОБА_2 впритул до домоволодіння №12 по вул. Горбенка в м. Бердянську, що обмежує та унеможливлює вільний доступ ОСОБА_5 до свого помешкання. Тому позивач просила суд зобовязати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом демонтажу цегляного паркану на відстань трьох метрів від фундаменту бокової стінки будинку № 12 по вул. Лютеранській (Горбенка) в м. Бердянську Запорізької області та заборонити відповідачу вчиняти дії з приводу встановлення паркану ближче за відстань трьох метрів від фундаменту бокової стінки будинку №12 по вул. Лютеранській (Горбенка) в м. Бердянську Запорізької області.

В ході розгляду справи 10.12.2015р. ОСОБА_5 померла, у зв»язку з чим у справу була залучена як правонаступник позивача її спадкоємець ОСОБА_3, яка набула право власності на 1/16 частину будинку № 12 по вул. Горбенка в м. Бердянську в порядку спадкування та зазнала таких самих перешкод у користуванні ним, не маючи вільного доступу до входу у будинок через наявність паркану відповідача ( Т. 1 а.с. 217). Тому підтримала позов, виклавши його у відповідній редакції з урахуванням свого статусу правонаступника.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, який у ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_3, треті особи Бердянська міська рада Запорізької області, інспекція державного архітектурнобудівельного контролю у Запорізькій області, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він є власником будівель, які розташовані за адресою буд. № 14а по вул. Горбенка в м. Бердянську на земельній ділянці площею 327 кв.м, право власності на яку ним не оформлено, але вона була на підставі судового рішення виділена йому із земельної ділянки по вул. Горбенка, 14 площею 1350,8 м2. у спорі між співвласниками цього будинку, а виділеній йому частині домоволодіння присвоєно поштову адресу 14-а по вул. Горбенка. Проте на цій земельній ділянці відповідачем побудована самочинна прибудова літ "а9" до кв. № 2 житлового будинку літ. А домоволодіння № 12 по вул. Горбенка в м. Бердянську. Вказаний факт підтверджується перевіркою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 15.08.2014 р. № С-214/1, копією технічного паспорту на домоволодіння № 12 Горбенко в м. Бердянську станом на 16.11.2012, копією протоколу № 21/14 від 04.12.2014 року постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду звернень громадян.

Цією прибудовою під літ. "а9" до АДРЕСА_1 порушуються його права з розпорядження належним йому майном, в тому числі, створюються перешкоди у приватизації земельної ділянки, у звязку з чим ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на домоволодіння № 14-а по вул. Горбенка шляхом зобовязання ОСОБА_3 здійснити знесення прибудови літ. «а9» до квартири № 2 в домоволодінні № 12 по вул. Горбенка в м.Бердянськ; зобовязати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку розміром 2,20?4,40 м, розташовану по вул. Горбенка 14а в м.Бердянськ, від будівельних матеріалів, будівельного сміття, що утворилося в результаті знесення; зобов'язати ОСОБА_3 закласти вихід з кв. № 2 в домоволодінні

№12 по вул. Горбенка у бік домоволодіння № 14а по вул. Горбенка в м. Бердянську.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду матеріалам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в її позові та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі наголошує на незаконності рішення в частині відмови в його зустрічному позові, оскільки вважає, що матеріалами справи доведено факт перешкоджання йому зведеною самочинною будівлею у користуванні та розпорядженні належним йому майно, зокрема, він позбавлений можливості приватизувати виділену йому земельну ділянку. Тому просить скасувати рішення в частині відмови в його зустрічних вимогах та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників апелянтів, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/16 частини будинку № 12 по вул. Лютеранській (Горбенко) № 12 в м. Бердянську, власником сусіднього будинку 14-а по вул. Лютеранській ( Горбенко) в м. Бердянську є ОСОБА_2, а будинок № 14 по вул. Лютеранській належить декільком співвласникам.

Земельні ділянки, на яких розташовані вищевказані будинки, не приватизовані, а належать до комунальної власністі територіальної громади. Межі цих сусідніх земельних ділянок між власниками будинків 12, 14 та 14-а, не визначалися, відсутня будь-яка землевпорядна документація, зокрема, акт про встановлення меж земельних ділянок в натурі.

Відповідно до акту від 10.02.2015 року, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області, земельна ділянка, на якій розташовано будівлі, належні ОСОБА_2, по вул. Лютеранській ( Горбенка) 14-а, межує з домоволодінням № 12, яке належить декільком співвласникам. Земельна ділянка по вул. Лютеранській 14-а огороджена камяним парканом зі сторони вул. Лютеранської ( Горбенка), який встановлений впритул до домоволодіння № 12.

В позові ОСОБА_3 вказувала, що вищезазначений встановлений ОСОБА_2 паркан обмежує їй вільне користування її власністю будинком, а саме: вона не має вільного доступу до свого помешкання і вимушена потрапляти до свого будинку через вікно. Тому просила суд зобов»язати ОСОБА_2 знести цей паркан на відстань до 3-х метрів від фундаменту стіни її будинку.

Зі свого боку, ОСОБА_2, вказуючи, що самовільною прибудовою «а9» до будинку № 12, яка збудована спадкодавцем ОСОБА_5 на виділеній йому земельній ділянці, якою після смерті останньої користується ОСОБА_3, порушуються його правомочності власника будівель, а також чиняться перешкоди у вільному користуванні земельною ділянкою, яку в такому разі він не може приватизувати. Тому просив суд зобов»язати ОСОБА_3 знести самочинну будівлю та прибрати земельну ділянку, на якій вона була розташована.

Відмовляючи в задоволенні обох позовів сторін у справі, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки межі земельних ділянок сторін не встановлені в натурі, а право власності або право користування ділянками не оформлено, то вони не є належними позивачами у спорі про усунення перешкод в користування земельними ділянками, а ОСОБА_2 також не може ставити питання про знесення самочинної будівлі ОСОБА_3 Що стосується порушення правомочностей власників належних їм будівель, то суд, зважаючи на те, що ОСОБА_3 просила захистити її права щодо самочинної будівлі, відмовив їй в позові з посиланням на ст. 391 ЦК України, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не може бути об»єктом права власності, а тому право користування самочинною будівлею не підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що за адресою вул. Лютеранська, 14-а знаходиться належна йому садиба, яка складається як з будівель, так і з приналежної земельної ділянки, що випливає з положень ст. ст. 188, 381 ЦК України, тому суд безпідставно вважав, що не порушене його право користування земельною ділянкою, на якій розташована самочинна будівля сусідки ОСОБА_3 Крім того, вважає помилковими висновку суду щодо відсутності у нього права користування земельною ділянкою, оскільки саме на підставі судового рішення йому було виділено частину земельної ділянки із землі за адресою вул.. Лютеранська, 14 та присвоєно окрему адресу вул. Лютеранська, 14-а. Тому вважає себе законним користувачем цієї ділянки, права якого порушуються самочинною будівлею «а9», що знаходиться на його території.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує на тому, що судовим рішення в іншій цивільній справі було визнано порушення її права на вільний доступ до свого будинку та зобов»язано ОСОБА_2 знести цегляний паркан, який був знесений в порядку примусового виконання рішення, а згодом відновлено на тому ж місці. Тобто перешкоди знову мають місце, а їх наявність вже була встановлена у іншій цивільній справі. Тому вважає, що суд безпідставно не врахував цих обставин.

Дослідивши вказані доводи обох апелянтів, колегія встановила такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що за технічним паспортом від 16.11.2012р. на житловий будинок № 12 по вул. Горбенка в м. Бердянську вбачається, що сусідніми адресами відносно нього є Горбенка, 10 та Горбенка, 14.

Співвласниками будинку 12 по вул. Горбенка були на той час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/16 частині кожен, що складало квартиру № 2 в будинку ( а.с. 5-7). До вказаної квартири прилягає прибудова «а9», яка збудована самочинно.

Ці обставини встановлені усіма матеріалами справи, та не спростовані позивачем ОСОБА_7, а згодом її правонаступником ОСОБА_3

Суд посилався, що квартира № 2 за технічним паспортом від 1999р. мала два виходи: з приміщення літ. «2-п» ( площа 51 кв.м) та з приміщення «2-4» ( площа 9,9 кв.м) в бік безпосередньо вул. Лютеранської ( Горбенко). Тому суд вважав, що позивач може скористатись цими виходами, та потреба у такому разі у знесенні паркану відсутня.

Проте повністю погодитись з цими висновками колегія не може з огляду на те, що станом на 2012 рік відбулись зміни у будинку. А також аналогічний спір вже вирішувався судом у іншій цивільній справі.

Так, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2013р. задоволено позов Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5: зобов»язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горбенка,14-а шляхом демонтажу паркану та повернути земельну ділянку за належністю Бердянській міській раді ( а.с. 8-9). Вказане рішення набрало законної сили та фактично виконано в порядку примусового виконання, про що свідчить постанова державного виконавця ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції від 23.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ( а.с. 10).

Вказаним рішенням встановлено, що земельні ділянки по вул. Горбенка, 12, 14, 14-а в м. Бердянську не приватизовані, у власність та користування не передавались. На неоформленій належним чином земельній ділянці площею 0,00327 га ОСОБА_2 побудував паркан, яким заклав вхідні двері до будинку № 12, у яком проживає ОСОБА_5, чим позбавив її можливості вільного входу і виходу до своєї частини будинку. Також паркан збудовано з порушенням п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування планування та забудови міських та сільських поселень».

Вищезазначені встановлені факти створюють преюдицію для цієї справи, оскільки в ній приймають участь ті ж самі особи, а згодом правонаступник померлої ОСОБА_5 ОСОБА_3, що не змінює суб»єктного складу сторін спору. З цього часу будь-яких змін щодо належного оформлення права власності чи користування земельними ділянками не відбулось, що визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Отже, виконавши рішення суду щодо знесення паркану, а згодом поновивши цей цегляний паркан в тому ж місці, ОСОБА_2 повторно здійснив порушення, яке вже було визнано таким у іншій цивільній справі. Та поскільки жодні обставини, встановлені рішенням суду в тій цивільній справі, не змінились, то колегія визнає обґрунтованими вимоги ОСОБА_9 та її апеляційну скаргу в частині вимог щодо усунення їй перешкод в користуванні будинком шляхом надання вільного доступу до входу-виходу до належної їй частини будинку та покладення обов»язку на ОСОБА_2 знести заново споруджений паркан.

При цьому, колегія вказує, що захисту підлягає право ОСОБА_3 саме щодо вільного доступу до будинку, а не до самовільної прибудови літ. «а9», оскільки саме у приміщенні 2.4 знаходиться вхід і вихід з будинку, яким весь час користувалась ОСОБА_5, що встановлено вищезазначеним рішення, а в наступному, отримавши її частку у будинку в порядку спадкування, ОСОБА_3

Проте її вимоги про зобов»язання в наступному не чинити їй перешкоди не можуть бути задоволені, оскільки не підлягають захисту ще не порушені права на майбутнє.

Разом з тим, доводи ОСОБА_2 колегія вважає необгрунтованими.

У стаття 188, 381 ЦК України, на які посилається останній, лише надається поняття складної речі, однією з яких є садиба. Але вказані визначення не звільняють власників садиби належним чином оформити свої права: власності чи користування земельною ділянкою, та таке право не породжується автоматично.

З матеріалів справи вбачається, що для обслуговування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по вул.. Горбенко, 14 в м. Бердянську на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 22.06.1953р. № 359 було виділено земельну ділянку загальною площею 1350,8 кв. м.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2013р. у справі 3 310/1632/13-ц визнано мирову угоду між співвласниками будинку за адресою вул. Горбенка, 14 в м. Бердянську: виділено в натурі ОСОБА_2 із спільної часткової власності на належні йому 59/240 часток та визнано за ним право власності на житловий будинок літ. «Б», сарай «В»; визначено порядок користування земельною ділянкою № 14 по вул.. Горбенка в м. Бердянську шляхом виділення в користування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 327 кв. м ( Т. 2 а.с. 43-44).

Вказаному виділеному ОСОБА_2 будинку та виділеній земельній ділянці присвоєно адресу вул. Горбенка, 14-а.

ОСОБА_2 вказує саме на це судове рішення як на належно оформлене право користування земельною ділянкою.

Проте, визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками в судовому порядку не є отриманням її в користування від власника територіальної громади, та мирова угода не може підмінити рішення органу місцевого самоврядування щодо надання її у користування або у власність.

На тепер усіма матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка ОСОБА_2 належним чином не оформлена, а тому до теперішнього часу її власником є територіальна громада, якій і належить право ставити питання щодо усунення перешкод у праві користування нею, як це відбувалось у вищенаведеній справі № 22-ц/778/2927/13 за позовом прокурора, зокрема, і питання щодо знесення самовільних будівель. Тому колегія вважає вірними висновки суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково обґрунтованою, у зв»язку з чим у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_10 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_3, колегія у відповідності до ст. 88 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Оскільки задовольняються позовні вимоги немайнового характеру, тому за рахунок ОСОБА_2 підлягає компенсації ОСОБА_3 судовий збір у сплаченій сумі у розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 рокуу цій справі скасувати в частині відмови в позові ОСОБА_3.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належною їй частиною у будинку 12 по вул. Горбенка в м. Бердянську Запорізької області шляхом демонтажу цегляного паркану на відстань 3 метрів від фундаменту бокової стіни цього будинку.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити з інших правових підстав.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 267 ( двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_11