Справа №591/7129/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1070/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання -Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними умов пункту кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

29 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що 13 лютого 2008 року вона уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № SUC4GA, згідно з яким (п. 8.1) вона отримала грошові кошти у розмірі 60 000 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 7350 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік (1% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (60 000 дол. США*2% = 1200 дол. США, що еквівалентно 6060 грн.), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 цього договору, зі строком користування до 13 лютого 2018 року включно. Вважає, що п. 8.1 кредитного договору в частині обов'язку сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резерування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу згідно з п. 7.2 цього договору - є несправедливими умовами договору, які суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить визнати умови пункту 8.1 кредитного договору № SUC4GA, укладеного 13 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 цього договору недійсними з моменту укладення договору.

Рішенням суду від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсними з моменту укладення умови пункту 8.1 кредитного договору № SUC4GA від 13 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 Договору.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у визнанні недійсним з моменту укладення умов пункту 8.1 кредитного договору в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 Договору. В іншій частині рішення залишити без змін. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на усне клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності. Зазначає, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, узгоджені сторонами і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Позивач погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Суд не взяв до уваги той факт, що відповідно до графіку погашення кредиту позичальник повинен був сплачувати щомісяця заборгованість за кредитом, яка складається з винагороди за резервування, заборгованості за відсотками, заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості позичальник прийняв такі умови договору та щомісячно сплачував заборгованість відповідно до графіку погашення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_3 та її представника - адвоката Щербак С.В., які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, умови п. 8.1 кредитного договору щодо винагороди за резервування ресурсів та п. 7.2. щодо винагороди за проведення додаткового моніторингу - є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки порушують принцип добросовісності, обмежують її права, як споживача, вносять істотний дисбаланс у взаємовідносини між банком та позичальником, завдають шкоди позивачу, а тому ці умови слід визнати недійсними з момент укладення договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2008 року між позивачкою та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № SUC4GA (Далі - Договір) (а. с. 5-9). Даний кредит є споживчим, про що зазначено в умовах договору.

Згідно з пунктом 8.1 Договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13 лютого 2008 року по 13 лютого 2018 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі - Кредит) у розмірі 67350 дол. США на наступні цілі: у розмірі 60000 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 7350 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 8.2 даного Договору.

В Додатку № 1 до Кредитного договору визначена загальна вартість кредиту під заставу житла та визначені умови кредитування (а. с. 8).

Додатком № 2 до Кредитного договору визначений графік погашення кредиту (а.с. 9).

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Кредитного договору для виконання зобов'язань за даним Договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту (Додаток № 2) до даного Договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право Позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у п. 8.1. договору.

Пунктом 7.2 Кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, банк зобов'язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, яка дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1,статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія як надання позичальнику права на використання зарезервованих ресурсів, якими є наданий йому кредит, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як резервування ресурсів у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту -позичальнику.

Також з наведених підстав незаконною є встановлення винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2. Кредитного договору, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умови п. 8.1 кредитного договору щодо винагороди за резервування ресурсів та п. 7.2. щодо винагороди за проведення додаткового моніторингу, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й винагороду за резервування ресурсів та проведення додаткового моніторингу є несправедливими умовами договору, а тому відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» їх слід визнати недійсними з моменту укладення.

При вирішенні спору судом першої інстанції також було враховано відповідний правовий висновок Верховного Суду України, що відповідає вимогам ст. 360-7 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування позовної давності до вимог ОСОБА_3, колегія суддів не може взяти до уваги, так як відповідна заява відповідача про застосування позовної давності в матеріалах справи відсутня. Наявність такого клопотання представника відповідача в усному порядку журналами судового засідання не підтверджується. Не підтвердив його наявність представник відповідача і в судовому засіданні апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -