УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2004 року він уклав з відповідачем усний договір позики, за умовами якого передав останньому грошові кошти у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13 248 грн 55 коп., про що було складено розписку, в якій ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно сплачувати 3 % річних від суми позики, що складає 2 055 доларів США, що еквівалентно 54 458 грн 95 коп. Строк виконання обов'язку відповідачем повернути кошти у розписці не встановлено. У березні 2016 року він звернувся до відповідача з претензією щодо повернення суми позики, яка залишилась без реагування, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 67 707 грн 50 коп. Також позивач зазначав, що 31 січня 2001 року ОСОБА_4, який на той час був суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язався проводити йому щомісячно сплату 25 % чистого прибутку приватного підприємства «ОСОБА_4.» за весь час існування газозаправних пунктів, у зв'язку з чим ним була надана відповідачу фінансова допомога у розмірі 26 180 грн, що еквівалентно 4 593 доларам США. Вказане зобов'язання було нотаріально посвідчено, проте відповідачем не виконується. Вважав вказане зобов'язання договором позики, за яким відповідач зобов'язаний йому повернути грошові кошти у розмірі 4 593 долари США. У березні 2016 року він направив відповідачу претензію щодо повернення цих коштів, проте останній повертати кошти відмовляється, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 114 825 грн 50 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики від 31 січня 2001 року у розмірі 114 825 грн 50 коп. та борг за договором позики від 1 жовтня 2004 року у розмірі 67 707 грн 50 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 вересня 2916 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 листопада 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 1 жовтня 2004 року у розмірі 67 707 грн 50 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності факту укладення сторонами договору позики відповідно наявної у позивача боргової розписки й невиконання відповідачем боргового зобов'язання.

При цьому послались на те, що оскільки згідно боргової розписки строк виконання зобов'язання сторонами не визначений, тому, на думку суду, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникло право пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (ч. 5 ст. 261, ч. 2 ст. 530 ЦК України). Зазначали, що оскільки ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з письмовою претензією щодо повернення суми боргу 21 березня 2016 року, яку відповідачем отримано 26 березня 2016 року і у добровільному порядку не виконано, то перебіг позовної давності, як вважав суд, почався з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з 3 квітня 2016 року.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 1 жовтня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав останньому грошові кошти у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13 248 грн 55 коп., про що було складено розписку, в якій ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно сплачувати 3 % річних від суми позики, що складає 2 055 доларів США, що еквівалентно 54 458 грн 95 коп. Строк виконання обов'язку відповідачем повернути кошти у розписці не встановлено.

21 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з претензією щодо повернення суми позики згідно договору від 1 жовтня 2004 року, яка станом на 1 березня 2016 року склала 67 707 грн 50 коп. яку ОСОБА_4 26 березня 2016 року, але у добровільному порядку відмовився виконати ці зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремо частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

18 серпня 2016 року ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності (а.с. 59).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісячно не пізніше останнього робочого місяця, наступного за звітним, початок позовної даності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Крім того, судами встановлено, що в борговій розписці строк виконання зобов'язання не зазначено.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначний моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора вико никає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У зв'язку з наведеним., стягуючи з відповідача 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України, суди повинні визначитись, з якого часу ОСОБА_4 несе відповідальність за прострочення грошового зобов'язання.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди зазначене не врахували, доводів сторін як на підтвердження, так і заперечення позову не перевірили, не визначились із тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та прийшли до передчасного висновку про необхідність стягнення боргу за договором позики й відсотків за користування кредитом за весь час користування коштами.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик