РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/312/17

провадження у справі № 2/0285/662/17

10 липня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:

позивача (відповідач): ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача (позивач): представник ОСОБА_3

третя особа (відповідач) Новоград-Волинська міська рада - представник не прибув,

третя особа: орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради представник - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_5, треті особи: Новоград-Волинська міська рада, орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та визнання недійсним ордеру на житлове приміщення -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначає, що він проживаючи з ОСОБА_5 згідно рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 13.08.2008 року отримав ордер на АДРЕСА_1. Вказана квартира має статус службового житла. З 2009 року ОСОБА_5 припинив жити з ОСОБА_5 однією сім'ю, з того часу вона з неповнолітньою донькою проживає за іншою адресою з іншою сім'єю. Реєстрація колишніх членів його сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 порушує його права відповідального квартиронаймача разом з членами його нової сім'ї, на вільне користування квартирою.

23.02.2017 року відповідач ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву, в якій просить скасувати рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 302 від 13.08.2008 року про видачу ордеру військовослужбовцю ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (заявник, дружина, донька) та визнати недійсним ордер на користування вищезазначеною квартирою від 15.08.2008 року, виданий виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_5 зазначає, що спірний ордер від 15.08.2008 року на користування житлового приміщення було видано ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох осіб: він, його дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 на право зайняття житлового приміщення загальною площею 53,5 кв.м. Саме виходячи з кількісного складу сім'ї ОСОБА_1 йому була надана квартира житловою площею 29,1, загальною площею 53,5 кв.м.. Дані обставини не відповідають дійсності, оскільки 12.05.2008 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між сторонами було розірвано, а спільне проживання припинено в 2007 році. Враховуючи, що ОСОБА_1 обманним шляхом отримав в користування житлове приміщення набагато більшої площі ніж йому передбачено законом, оскільки сім'ї не мав, то він не мав права ставити питання про визнання її та її дочки такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 23.02.2017 року зустрічний ОСОБА_5 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним та скасування рішення виконавчого комітету міської ради прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження.

9.06.2017 року ОСОБА_1 подав заперечення проти зустрічного позову, які зводяться до того, що посилання ОСОБА_5, що спільне проживання припинено в 2007 році не відповідає дійсності, оскільки вони фактично припинили спільно проживати та вести спільне господарство лише в 2009 році. Також з довідки ОСББ «Чайка» від 25.04.2017 року № 681 ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 зареєструвались 14.11.2008 році в даній квартирі., а такі дії могли бути вчинені лише членами однієї сім'ї. За таких підстав просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення первісного позову.

Новоград-Волинська міська рада участь представника в судове засіданні не забезпечила, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 302 від 13.08.2008 року ОСОБА_1 з сім'єю з трьох осіб (він, його дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1) видано ордер на житлове приміщення від 15.08.2008 року на право зайняття квартири АДРЕСА_1, житловою площею 29.1 кв.м., загальною площею 53.5 кв.м., яка складається з 2 -х кімнат (а.с.3).

Відповідно до довідки від 3.12.2007 року, сторони: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживали станом на 2005 рік за адресою АДРЕСА_4 (а.с.4).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. (а.с. 37) 3.10.2013 року органом реєстрації актів цивільного стану видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8).

16.07.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (а.с.7).

Як вбачається із актів обстеження від 16.12.2009 року, 19.04.2010 року, 17.06.2010 року, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають за місцем реєстрації, у АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_1 з 2009 року (а.с.5-6).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що сторони припинили шлюбні відносини у 2009 році та саме з цього часу ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 почали проживати АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що у 2009 році його колишня дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 переїхали проживати у квартиру АДРЕСА_4, що належить на праві власності матері ОСОБА_5

Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у спірній квартирі з 2009 року, зазначив, що у нього відсутня інформація про те, кому саме на праві власності належить квартира по АДРЕСА_4, у якій наразі проживають ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_6.

Крім того, представник ОСОБА_1 просив суд застосувати строки позовної давності до зустрічних позовних вимог, оскільки оскаржувані рішення міської ради та ордер були видані у серпні 2008 року, а до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 звернулась лише 23 лютого 2017 року.

Представник ОСОБА_5 зазначив, що про існування оскаржуваного рішення міської ради від 13.08.2008 року та спірного ордеру від 15.08.2008 року ОСОБА_5 дізналася лише після звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом до неї та її доньки про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та отримання копії позовної заяви і долучених до неї документів у січні 2017 року, а тому строк позовної давності позивачем за зустрічним позовом не пропущено.

Оскільки представником ОСОБА_1 не надано належних доказів на спростування доводів представника ОСОБА_5, що про існування спірних рішення міської ради та ордеру на квартиру ОСОБА_5 стало відомо лише у січні 2017 року, то доводи представника ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Зі змісту ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Стаття 47 Конституція України визначає, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У зазначеній статті ЖК України передбачено випадки, за наявності яких за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї зберігається право на жиле приміщення понад встановлений строк (призову на строкову військову службу; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням; влаштування дитини на виховання до родичів; виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги; виїзду для лікування; взяття під варту або засудження до арешту).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Однак в судовому засіданні обставин, передбачених ст. 71 ЖК України, не встановлено.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до положень статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу та членам його сім'ї видано ордер на квартиру АДРЕСА_1. У спірній квартирі зареєстрована відповідач та неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 безперервно, починаючи з 2009 року без поважних причин не проживають (відсутні) у вказаній квартирі, переїхали проживати у житлове приміщення по АДРЕСА_4, про що не заперечував представник ОСОБА_5 в судовому засіданні, а тому позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст. 17 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів осіб.

ОСОБА_5 не доведено у чому саме полягає порушення її прав та інтересів прийняттям оскаржуваного рішення міської ради, та виданого на підставі цього рішення ордеру, згідно яких ОСОБА_5 та її донці надано право на користування спірною квартирою.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 174, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Первісний позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету міської ради та визнання ордеру на житлове приміщення недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 14 липня 2017 року.

Суддя Т.Б. Сташків