№ апеляційного провадження № 22-ц/796/5763/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька ОльгаВолодимирівна, про визнання договору іпотеки недійсним,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року задоволено позов ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька О.В., про визнання договору іпотеки недійсним. Визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 29.04.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. за реєстровим № 2225. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення обставин, що мають значення для справи, невірне визначення правовідносин, що виникли між сторонами, що призвело до порушення та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції задовольняючи позов ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» не взяв до уваги ту обставину, що він набув правового статусу іпотекодавця спірної квартири лише 04.07.2013 року, а відповідачі у справі ніколи не були сторонами у судових спорів, предметом розгляду яких були кредитні та іпотечні правовідносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Вважає, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2013 року не може створювати будь -яких правових наслідків для іпотечного договору, який був укладений 29.04.2011 року, оскільки не може подія яка трапилася раніше створювати правові наслідки для події яка трапилася пізніше.

Зазначив про те, що суд безпідставно взяв до уваги обставини встановлені судами щодо правовідносин, які були предметом розгляду у судах стосовного іпотечного майна. Безпідставним вважає посилання суду у оскаржуваному рішенні на ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» як на підставу визнання іпотечного договору від 29.04.2011 року недійсним, оскільки сторони зазначеного іпотечного договору не знали та не могли знати про існування будь -яких інших іпотек щодо спірної квартири, а тому вважає даний іпотечний договір був укладений без порушення вимог встановлених абз.1 ч.1 ст. 203 ЦК України.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_6 та третя особа у судове зсідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності зазначених осіб. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості, зокрема суд встановив, що укладенням спірного договору іпотеки від 29.04.2011 року відбулась передача майна в іпотеку без згоди іпотекодержателя, яким є позивач. ОСОБА_4 набув статусу іпотекодавця, що також встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи підставою звернення Банку до суду є укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 29 квітня 2011 року договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець (ОСОБА_4.) в забезпечення виконання умов та зобов'язань за договором позики, передав ОСОБА_6 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Даний договір Банк просить визнати недійсним.

Так, відповідно до положень абз. 1 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) па предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати йото внутрішній волі; правочин має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.09.2007 року між Банком та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, за умовами якого Іпотекодавець, як майновий поручитель, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 101 /ФВ/07 від 27.09.2007 року, за умовами якого ОСОБА_8 зобов'язаний повернути кошти в сумі 95000,00 доларів США, відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14 % річних, а також комісії, можливі штрафні санкції відповідно до умов Кредитного договору, надав в іпотеку Іпотекодержателю предмет іпотеки, а саме: квартиру під АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.03.2011 року у справі № 2-6320/11 за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_8, про звернення стягнення на заставлене майно задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.09.2007 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1

Постановою господарського суду Харківської області від 20.08.2010 року у справі № Б- 39/46-10, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2010 року, визнано ФОП ОСОБА_9 банкрутом та скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2011 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2010 року та постанову господарського суду Харківської області від 20.08.2010 року у справі № Б-39/46-10 скасовано, провадження у справі про банкрутство припинено.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2010 року у справі № 2-7859/10/04 зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мартиросян Ілону Едуардівну виключити з Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону щодо відчуження нерухомого майна, зареєстровану за № 5741221 відносно квартири АДРЕСА_1, за договором іпотеки від 27.09.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Саприкіною О.С. за реєстровим №1373. Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мартиросян І.Е. виключити з Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону щодо відчуження нерухомого майна, зареєстровану за №8354125, відносно квартири АДРЕСА_2, за договором іпотеки від 21.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Охендовською К.В. за реєстровим №127. Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мартиросян І.Е. виключити з Державного реєстру іпотек обтяження, зареєстроване за №5741364 відносно квартири АДРЕСА_1, за договором іпотеки від 27.09.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Саприкіною О.С. за реєстровим № 1373. Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мартиросян І.Е. виключити з Державного реєстру іпотек обтяження, зареєстроване за №6429105, відносно квартири АДРЕСА_2, за договором іпотеки від 21.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Охендовською К.В. за реєстровим № 127 та за договором від 18.12.2008 р. про внесення змін до договору іпотеки від 21.01.2008 p., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Охендовською К.В. за реєстровим № 4199, та за договором від 19.11.2009 про внесення змін до договору іпотеки від 21.01.2008 p., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Охендовською К.В. за реєстровим № 1907, та за договором від 15.03.2010 про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим № 2041.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2011 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 02.11.2010 року скасовано.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 29.03.2012 року у справі № 2018/4444/2012 зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мартиросян І.Е. поновити в реєстрах інформацію про заборону щодо відчуження та обтяження відносно квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки, нотаріально посвідченим 27.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.Є. за реєстровим № 1373.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2013 року, в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника перед банком у сумі 1349003,00 грн., яка рахується за ОСОБА_8 перед ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, шляхом надання права ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» на продаж від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною предмета іпотеки встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, отримання дублікату правовстановлюючого документа, витягів з реєстру прав власності для відчуження та всіх необхідних документів для оформлення продажу.

Так, даним судовим рішенням встановлено, що 20.12.2010 року первісний іпотекодавець ОСОБА_9 продала квартиру, яка перебуває в іпотеці у банка ОСОБА_15, а та в свою чергу, продала предмет іпотеки ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу КомарницькоюО.В., за реєстровим № 5761 від 30.12.2010 року.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що указана обставина не впливає на обсяг прав та обов'язків ОСОБА_4, щодо звернення стягнення на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 як на предмет іпотеки, оскільки згідно ст. 23 Закону «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Отже, умовами укладеного 29 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договору іпотеки відбулася передача іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, в іпотеку ОСОБА_6 без згоди на це іпотекодержателя ПАТ «КБ «Хрещатик», що є підставою для визнання такого договору недійсним. Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог встановлених абз.1 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» відповідно до яких іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку, а відповідно до вимог ч.3 ст. 12 цього Закону правочин щодо передачі іпотекодавцем іпотечного майна в іншу іпотеку без згоди іпотекодержателя є недійсним, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, визнавши недійсним укладений 29 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договір іпотеки.

Суд першої інстанції вірно послався на висновки викладені у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до прямої вказівки закону (стаття 12 Закону України «Про іпотеку») окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Твердження ОСОБА_4 про те, що обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2013 року не мають значення та правових наслідків для вирішення спірних правовідносин які виникли між Банком та ОСОБА_4 колегія суддів оцінює критично та відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, обставини встановлені зазначеними вище судовим рішеннями підтверджують статус ПАТ «КБ «Хрещатик» як іпотекодержателя, та статус ОСОБА_4 як іпотекодавця, на що Банк посилається у заявлених позовних вимог. Також судами було встановлено, що належна на даний час спірна квартира ОСОБА_4 є предметом іпотеки ПАТ «КБ «Хрещатик» та виступає забезпеченням за кредитним договором укладеним між Банком та ОСОБА_8 Ці обставини були переглянуті судами різних інстанцій та достеменно встановлені, їм надано належну правову оцінку. Зі змісту вказаних рішень чітко вбачається, хто був первісним іпотекодавцем та до кого у подальшому перейшли права та обов'язки іпотекодавця після відчуження іпотечного майна, яким у кінцевому результаті є ОСОБА_4 А тому, будь - які твердження про те, що судові спори щодо іпотечного майна, у яких сторонами були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та не були ОСОБА_4.і ОСОБА_6 не мають правового значення у даних спірних правовідносинах спростовуються встановленими судами обставинами, матеріалами справи та наявними в ній доказами.

Посилання ОСОБА_4 на його необізнаність (на час укладання договору купівлі-продажу) існування будь - яких обтяжень щодо спірної квартири не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки вони є безпідставними та суперечать вимогам закону. Іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, як це чітко передбачено положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що лише рішенням Апеляційного суду м.Києва від 04.07.2013 року визначений його статус як іпотекодавця, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки укладеного ним ще 2011 році не відповідають вимогам закону, оскільки ОСОБА_4 придбав статус іпотекодавця, не на підставі рішення суду, а уклавши договір іпотеки з ОСОБА_6 29 квітня 2011 року та передавши зазначену вище квартиру в іпотеку.

За таких обставин, твердження ОСОБА_4 про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається як на підставу відмови у задоволенні позову є недоведеними та непідтвердженими належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: