Справа № 396/2028/16-ц
Провадження № 2/396/404/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря: Пономаренко Р.В., Артеменко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства "Омельяненко", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради про визнання правочину недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, здійснену на його підставі державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, в подальшому 19.06.2017 року збільшивши та уточнивши позовні вимоги та просить визнати : недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №1811, із змінами від 15.07.2015 року, площею 4,5 га кадастровичй номер :02:000:0212, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Омельяненко"; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25126202 від 07.10.2015 року та здійснену на його підставі державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки площею 4,5 га. кадастровий номер :02:000:0212, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Омельяненко"; та витребувати із незаконного володіння фермерського господарства "Омельяненко" належну на праві приватної власності ОСОБА_3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5 га.

Позовні вимоги обгрунтовує, що 23.06.2005 року вона та ФГ «Омельяненко» уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5 га кадастровий номер :02:000:0212, що розташована в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, строк дії договору на 10 років. Договір зареєстрований 23.11.2005 року

27.04.2010 року між сторонами укладено зміни до Договору, яким продовжено термін оренди земельної ділянки на 10 років до 15.11.2015 року та 07.10.2015 року укладено зміни-до 15.11.2025 року, замінено сплату орендної плати з натуральної форми на грошову форму.

15.07.2015 року було укладено зміни до договору оренди №1811, зареєстровані в реєстрі 06.10.2015 року, відповідно до яких було внесено зміни до говору оренди №1811 від 23.06.2005 року в частині умов та терміну дії договору та розміру орендної плати.

За умовами змін до договору оренди земельної ділянки, розмір орендної плати на земельну ділянку встановлюється врозмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі, хоча відповідно Податкового кодексу визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також в уточненій позовній заяві позивач зазначає, що вважає, що договір є недійсним, оскільки відповідач в односторонньому порядку, всупереч чинному законодавству визначив орендну плату, а відповідно ЗУ «Про оцінку землі» нормативно грошова оцінка земельної ділянки здійснюється державними експертними установами в сфері землевпорядкування на підставі звіту. Дані про нормативну грошову оцінку оформляються як витяг та на підставі нього складаєтьсяя технічна документація, яка затверджується відповідним органом виконавчої влади та витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Зазначає, що однією з істотних умов договору відповідно ЗУ «Про оренду землі» є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.

Позивач вважає, що зміни до Договору суперечать п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПКУ, ч.4 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», й відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України є недійсним правочином.

Таким чином, внаслідок істотної зміни обставин, відбувається значне порушення балансу майнових прав позивача, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду за захистом порушених прав та просить: визнати недійсним правочином зміни до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5 га кадастровий номер № НОМЕР_1, що розташована в с. Іванївка,Новоукраїнський район, Кіровоградської області, укладені між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Омельяненко», зареєстровані 06.10.2015 року; витребувати із незаконного володіння фермерського господарства «Омельяненко» належну на праві приватної власності ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,5 га кадастровий номер № НОМЕР_1, що розташована в с.Іванівка, Новоукраїнський район, Кіровоградської області.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з обставин викладених в позові та збільшених і уточненях до нього. До пояснень додали, що на час укладення договору оренди позивачці не було відомо, що однією з істотних умов договору відповідно ЗУ «Про оренду землі» є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Просять суд звернути увагу, що позивач як орендодавець особисто не звертався з проханням реєстрації змін до договору оренди земельної ділянки №1811, укладених 15.07.2015 року.

Позивачка ОСОБА_3 допитана судом за правилами свідка посвідчила, що при переукладенні договору у 2015 році відповідач пообіцяв доплатити,, але добав лише 300 грн., її не влаштовує сплата орендної плати в грошовій формі, так як утримує підсобне господарство та необхідна продукція, а відповідач реалізує продукцію по завищенним цінам, тому не бажає продовжувати з відповідачем договірні відносини. Добре відомо, що відповідач сплачує орендну плату, як і іншим орендарям у розмірі 1800 грн. за 1 га землі, по питанню замовлення грошової оцінки землі не зверталася.

Представник відповідача в судому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на доводи поданого заперечення, які обгрунтовує тим, що тлумачення позивачем умов Договору та норм чинного законодавства є хибним, оскільки умовами договору сторони погодили, розмір орендної плати, який переглядається раз на три роки у разі: зокрема підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. Таким чином, розмір орендної плати може бути переглянуто не раніше 2018 року. Дійсно відповідно законувизначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Звертеє увагу суду, що відповідно довідки відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі нормативно грошова оцінка 1 га землі в 2015 році становить 29240,00 грн. Позивачка отримувала орендну плату в 2015 році та в 2016 році в розмірі суттєво більшому ніж вказано в Договорі. Зокрема в 2015 році 8653 грн., а в 2016 році 10943 грн.

Орендна плата вираховується відповідно до довідки про грошову вартість земельної ділянки та її площі. На час укладення договору оренди земельної ділянки не передбачалось обов»язкове зазначення нормативно-грошової оцінки землі.

Таким чином, на думку представника відповідача, на даний час у позивача немає жодної правової підстави для звернення до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним та витребування майна, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився подано суду заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити з наступних підстав.

За вимогами ст.11 ЦПК України- суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Ст.13 Закону України «Про оренду землі» визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів № 2073 Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі, у договорі оренди мають бути зазначені істотні умови договору оренди передбачені ст.15 Закону України Про оренду землі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України Про оренду земліє підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції 2015 року) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цьогоЗакону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно ч.1, 2 ст. 22 ЗУ "Про оренду землі", в редакції, що діяв на час укладення спірного договору оренди, орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно ч.3 ст. 22 ЗУ "Про оренду землі", розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Суд встановив, що між сторонами 23.06.2005 року укладено договір №1811 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5 га кадастровий номер № :02:000:0212, що розташована в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, на 10 років. Договір зареєстрований 23.11.2005 року (а.с. 10).

Умовами договору Договору визначено, що договір укладено строком на 10 років. Відповідач сплачує позивачу щорічну орендну плату в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі, яка сплачується у натуральному вигляді, зерновими культурами. Нормативно грошова оцінка землі в договорі не зазначена.

15.07.2015 року за заявою позивачки (а.с.152) між позивачем та відповідачем було укладено зміни до договору оренди №1811 від 23.06.2005 року. Дані зміни зареєстровані 06.10.2015 року. (а.с.9). Відповідно їх заключних положень, попередні зміни від 27.04.2010 року до договору №1811, втрачають чинність. Відповідно змін продовжено термін оренди земельної ділянки строком на 20 років до 15.11.2025 року та замінено сплату орендної плати з натуральної форми на грошову форму. (а.с.147-153)

В судовому засіданні встановлено та даного факту позивач не заперечувала, що в 2015 році та в 2016 році, отримувала орендну плату в розмірі більшому ніж вказано в Договорі, але конкретних сум позивачка не пам'ятає, отримувала у 2015 р. гроші та цукор, також не заперечувала виплату та отримання орендної плати в сумі 9675,00 грн. готівкою, що підтверджується довідкою відповідача (а.с. 36).

Представником відповідача подано в судовому засіданні на вимогу суду податковий розрахунок та розрахунок орендної плати на ім'я позивача, відповідно до яких встановлено виплату позивачці за 2015 рр 3948 грн. та 2016р. 13 377 грн. з яких 3702 грн. за 2015рік(а.с.159-183), що спростовує покази позивача про сплату орендної плати в тому ж розмірі, що і 2015 році та збільшення лише на 300 грн..

Відповідно умов Договору, орендна плата обчислюється з обов'язковим врахуванням індексації визначених законодавством, орендар має право визначити в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати. Таким чином, передбачено право, а не обов'язок орендаря на збільшення розміру орендної плати.

Також умовами договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається раз на три роки у разі: зокрема підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. Таким чином, розмір орендної плати може бути переглянуто не раніше 2018 року.

Відповідно до розділу VI Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню земельної ділянки, а також інших підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі», розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

З умов договору оренди вбачається, що сторони при укладенні Договору оренди земельної ділянки від 23.06.2005 року не обумовили будь-яких додаткових умов для розірвання договору.

Суд, вважає, що укладення договору було проведено з дотриманням вказаних вимог законодавства і тому подальша реєстрація договору проведена належно.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За змістом ч.1 ст.15 закону «Про оренду землі», однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог стст.46, 11, 17, 19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата відповідно до ст.21 закону «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється законом «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Згідно ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, сторони складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 19.02.2014 року по справі №6-162цс13.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.,

У правових позиціях постанов ВСУ від 25.12.2013 року №6-78цс13, від 02.07.2014 року №6-77цс14ц від 10.09.2014 року №6-110цс14, які є обов'язковими для суду, у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, зазначається, що визнання недійсними договорів оренди землі не повинні грунтуватися лише на формальних підставах відсутності якоїсь істотної умови у договорі. Для визнання договору недійсним треба, щоб відсутність такої умови порушували права і законні інтереси сторін правовідносин. Якщо відсутність зазначеної умови права орендодавця не порушує, то не має підстав визнавати такий договір недійсним.

В своїй постанові від 09.12.2015 року у справі «6-849цс15 ВСУ, виклав правову позицію наступним чином:

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цьогоЗакону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.

Також, саме Закон України «Про оцінку земель» визначає, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення поділяється на два типи: нормативну та експертну.

Нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснюють для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

За результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки громадяни можуть отримати виключно через Центри надання адміністративних послуг (ЦНАПи), які утворені при місцевих державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування.

Якщо йдеться про укладення цивільно-правових угод щодо земельної ділянки, а сторонами угоди є фізичні чи приватні юридичні особи, то вартість земельної ділянки є договірною і визначається сторонами за взаємною згодою. Договірна ціна відповідно до ст. 132 Земельного кодексу України обовязково повинна зазначатись в угодах про перехід права власності на земельні ділянки.

Однак часто необхідно визначити ціну (вартість) земельної ділянки, коли не відбувається перехід права власності на неї, або такий перехід здійснюється, проте не шляхом оплати за неї грошових коштів (дарування, спадкування, міна, внесення земельної ділянки засновником у статутний капітал). Зокрема, ціну земельної ділянки потрібно знати для визначення розміру податків, які підлягають до сплати, орендної плати, державних мит, викупу земельних ділянок та для інших потреб. У цих випадках проводиться оцінка земельної ділянки.

Закон України «Про оцінку земель» визначає систематичність проведення нормативної грошової оцінки земель: нормативна грошова оцінка земельних ділянок відбувається не рідше як один раз на 5-7 років стосовно земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх призначення, та тих, що знаходяться за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Для отримання інформації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки замовник звертається до районного органу з питань земельних ресурсів та отримує таку інформацію у формі витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Дійсно судом встановлено, що нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки необхідна для: а) визначення розміру земельного податку. Так, Податковий кодекс України до числа загальнообовязкових податків і зборів відносить земельний податок як складову частину плати за землю. Відповідно до п. 271.1.1 ст. 271 Податкового кодексу України, за загальним правилом базою для оподаткування земельної ділянки є нормативна грошова оцінка земельної ділянки.

б) визначення розміру орендної плати земельних ділянок державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка має значення і для визначення розміру орендної плати земельних ділянок державної та комунальної власності. Так, ст. 288 Податкового кодексу України визначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної форми власності не може бути меншою від розміру земельного податку (який визначається, виходячи з нормативної грошової оцінки) для земель сільськогосподарського призначення, і не менше трикратного розміру земельного податку для інших категорій земель.

в) визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок. При укладенні цивільно-правових договорів міни, дарування земельних ділянок, при її спадкуванні базою для визначення державного мита, яке сплачується при нотаріальному посвідченні договору, чи оформленні свідоцтва про право на спадщину є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

г) визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва. Це втрати, що сплачуються до відповідних бюджетів як відшкодування за вилучення (викуп) земель для потреб, не повязаних із сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом (глава 36 Земельного кодексу України).

д) розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Невичерпний перелік цих механізмів визначено ст. 205 Земельного кодексу України.

Під час ухвалення даного рішення, суд враховує правовий висновок ВСУ від 21.09.2016 р. у справі № 6-1512цс16, яким зазначено, що згідно із ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Ч.2 ст.15 визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Разом з тим ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, можна зробити висновок, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода сторони позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.

З аналізу законодавства випливає, що нормативно-грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Відсутність проведення в даному випадку нормативно грошової оцінки не свідчить про порушене право позивача, а відповідно правової позиції ВСУ від 25.12.2013 року №6-94цс13 у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право та з»ясування обставин порушення прав.

Законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Така позиція також узгоджується з практикою Верховного Суду України у справі у справі № 6-824цс16 від 11.05.2016 року. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постановах від 8.04.2015 у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15 та від 01.07.2015 у справі № 3-297гс15.

Правова позиція висловлена ВСУ у справі за№6-824 цс16 від 11.05.2016 року стосується орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, тому не може бути застосована судом при розгляді справи, щодо земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Під час розгляду даної справи ні позивачкою, ні її представником не надано доказів які б підтверджували факт порушення прав чи законних інтересів позивачки, яка не була позбавлена права замовити у органу виконавчої влади провестинормативно- грошову оцінку земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної валасності, на спростування твердження, що в договорі оренди невірно визначено розмір орендної плати та нормативно грошова оцінки земельної ділянки за кадастровим №:02:000:0212, яка належить позивачці та остання разом із представником наполягають, що не замовлялася відповідачем, чого представник відповідача також і не заперечує.

Представник відповідача посилається на довідку видану відділом Держземагенства у Новоукраїнському районі від 04.02.2015 року року №228/03/17-15 (а.с. 37), яка підтверджує проіндексовану грошову оцінку 1 га орних земель на території Іванівської с/ради колишнього КСП"Іванівське" станом на 01.01.2015 року, де і знаходиться спірна земельна ділянка, чого ніхто і не заперечує, яка була використана при укладенні договору оренди та розрахунку виплати орендної плати.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача та її представника та врахувати норми ст. 218 ЦК України, відповідно до змісту абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України, вбачається, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину, тому до показів ОСОБА_4, допитаної за клопотанням її представника, суд відносаиться критично, в силу ст. 218 ч.1 ЦК України.

Згідно правовій позиції, висловленій Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-118цс13, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

На підставі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації, вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Суд приходить до висновку, що сторони врегулювали в договорі свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договору узгодженим способом, зокрема, відповідач сплачував орендну плату за землю, а позивачка упродовж усього часу отримувала орендну плату (в більшому розмірі), що нею не заперечується та підтверджено касовими книками за 2015, 2016 рр., розрахунком від 14.07.2017 р. та податковими розрахункамивідповідача за 2015, 2016рр (а.с.154-155,159,160-183) та спростовує покази представника позивача 3% від 0 нормативної грошової оцінки =0.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до наданих пояснень, свідчень та матеріалів справи суд не знаходить, що дані відносини не містять ознак, які б свідчили про безпідставне володіння відповідачем власністю позивача, а тому і забороняти вчиняти дії, які можуть порушувати право позивача суд не може, оскільки використання земельної ділянки на підставі договору оренди для ведення сільськогосподарського товарного виробництва передбачено ЗК, ЗУ «Про оренду землі» та умовами договору від 23.06.2005 року.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Але власник (орендодавець) відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» не має права і вчиняти дії по перешкоджання орендарю у користуванні об'єктом оренди.

Оскільки зміни від 15.07.2015 року, до договору оренди земельної ділянки №1811 від 23.06.2005 року, укладено строком до 15.11.2025 року, то підстав для застосування ст. 412 ЦК України для припинення права користування земельною ділянкою не має.

Ст. 10 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 60 ч. 2, 3 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачка та її представник не надали належних доказів, в обгрунтування зявлених позовних вимог, судом не встановлено порушення балансу майнових прав позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і як наслідки такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, які відповідно до ч.1, 3 п.3 ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В зв»язку з відмовою суду в задоволенні позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України та ст. 5 Закону країни «Про судовий збір» понесені позивачем судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.11, 60, 61 ч. 1, 88, 209, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 15, 19 Закону України "Про оренду землі", ст.202 Земельного Кодексу України, Постановою КМ України від 25.12.1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, ст. ст. 640, 216, 651-654 ЦК України, Постанова Пленуму Веховного Суду України №9 від 06.11 2009 року, суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до фермерського господарства "Омельяненко", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради про: визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №1811, із змінами від 15.07.2015 року, площею 4,5 га кадастровичй номер :02:000:0212, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Омельяненко"; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25126202 від 07.10.2015 року та здійснену на його підставі державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки площею 4,5 га. кадастровий номер :02:000:0212, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Омельяненко"; та витребування із незаконного володіння фермерського господарства "Омельяненко" належну на праві приватної власності ОСОБА_3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5 га, кадастровий номер :02:000:0212, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області - відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз