АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/4686/13-ц Головуючий 1-ї інстанції Вельможна І.В.
Провадження № 22-ц/790/4597 /17 Доповідач Колтунова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Котелевець А.В.

при секретарі: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року за поданням відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

11 грудня 2013 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізюмського міського районного управління юстиції Харківської області (далі ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання рішення суду.

Заявник посилався на ті обставини, що у ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківської області знаходиться виконавче провадження № 482/8-2013 з виконання виконавчого листа № 541/2456/13-ц, виданого Комінтернівським районним судом міста Харкова 31 травня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованості в сумі 29 662,60 грн.

11 липня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

22 липня 2013 року постановою державного виконавця накладено арешт на рухоме й нерухоме майно боржника в межах суми боргу.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 зареєстрований, але фактично не проживає.

За довідкою ВДАІ Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області на імя ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль «ВАЗ - 210700020», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який за адресою боржника відсутній. Постановою державного виконавця від 09 грудня 2013 року даний автомобіль оголошено в розшук.

За таких обставин заявник вважав, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, у звязку з чим просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань, покладених на нього Комінтернівським районним судом м.Харкова.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні подання головного державного виконавця відмовити, посилаючись на ті обставини, що ухвала суду першої інстанції була винесена на підставі неповного зясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. При ухваленні судового рішення не було надано належної оцінки тому факту, що від виконання судового рішення він не ухилявся. Заочне рішення про стягнення з нього суми заборгованості було ухвалено за його відсутністю. На теперішній час зазначене заочне рішення скасоване.

До суду апеляційної інстанції сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Просили справу розглядати за їх відсутності (а.с. 51, 56 ).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання головного державного виконавця ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківській області суд першої інстанції виходив із того, що боржник за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, на неодноразові виклики до виконавчої служби не зявляється, борг не сплачує, причини неявки державному виконавцю не повідомляє.

У звязку з чим, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова, на підставі якого були видані виконавчі документи, тому є правові підстави для його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, що 31 травня 2013 року був виданий виконавчий лист на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 29 662,60 грн. (а.с. 5).

Постановою державного виконавця ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківській області від 11 липня 2013 року відкрите виконавче провадження по даному виконавчому листу (а.с. 4).

Згідно акту державного виконавця від 12 вересня 2013 року за адресою : АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не проживає (а.с.7).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 червня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2013 року, що ухвалене по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агеннство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м.Харкова , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором скасовано (а.с. 30).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України регулюється статтею 377-1 ЦПК України, якою передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом пункту 19 частини 2 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а у випадку та ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, зазначене заочне рішення на теперішній час скасоване. Іншого рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості не ухвалене (а.с. 53).

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 отримав постанову судового виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також відомостей, що він знав про звернення до виконання виконавчого документу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального закону, у звязку з чим підлягає скасуванню на підставі п.4 ст. 312 ЦПК України.

Колегія суддів ухвалює нове судове рішення, яким у задоволенні подання головного державного виконавця щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 303, 305, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ст. 312, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 скасуваи.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в задоволенні позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_2