АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2611/17 Справа № 204/6457/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участі секретаря: - Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купіль - продажу квартири та скасування запису реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та скасування запису реєстрації права власності.

Позивачка зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Останні п'ять років різко погіршився стан її здоров'я, у зв'язку з хворобою ніг їй стало важко пересуватися, ходити по сходинках, обслуговувати себе - здійснювати покупки, готувати їжу тощо. Також зазначила, що значно погіршився її зір та слух. На початку хвороби їй допомагали сусіди та друзі, однак вона вирішила укласти договір довічного утримання. В період серпень-вересень 2014 року вона домовилась про це з відповідачем - ОСОБА_2, яка є родичкою та була згодна доглядати її.

У зв'язку з неможливістю пересування на великі відстані підготовку усіх документів здійснювала відповідач та її довірена особа.

13 вересня 2014 року їй додому привезли для підпису документи, які вона підписала. Станом на сьогоднішній день вона зареєстрована та проживає у зазначеній квартирі.

Договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В.

13 вересня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за номером 1-548.

Також, в цей же день в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_2

В подальшому відповідач провідувала її, іноді купувала продукти та готувала їжу, купувала медичні препарати. Зазначила, що для здійснення цього вона надавала відповідачу відповідні грошові кошти з власної пенсії. Також за рахунок власних коштів вона весь час надавала відповідачу кошти для здійснення оплати вартості комунальних послуг, що підтверджується копіями відповідних квитанцій.

Приблизно у липні 2016 року стан здоров'я позивача погіршився, у зв'язку з чим вона зателефонувала відповідачу з проханням приділити їй увагу, придбати медичні препарати та приготувати їжу. Під час цієї розмови відповідач повідомив позивача про те, що у 2014 році було оформлено не договір довічного утримання, а договір купівлі-продажу. Після цього вона запросила юриста, який вивчив наявні у неї документи та роз'яснив, що у 2014 році було укладено договір купівлі-продажу, умови якого для позивача є невигідними. Вважає, що відповідач, скориставшись хворобливим станом позивача та необізнаністю в юридичних питаннях переоформлення нерухомості, фактично залишила позивача без майна.

При цьому зазначила, що при ознайомленні з текстом договору купівлі-продажу вона дізналась, що нібито отримала від відповідача гроші за продану квартиру, тоді як грошових коштів вона не отримувала, усі витрати з оформлення договору були сплачені за її рахунок, що становило приблизно 18000 грн.

Вважає, що договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що вона не мала намір укладати договір купівлі-продажу, не отримувала грошових коштів в якості оплати за продане нерухоме майно, за станом здоров'я вона не мала можливості прибувати до нотаріальної контори та зазначена нотаріальна контора не обслуговує Красногвардійський район м. Дніпро. Просить прийняти до уваги, що відповідно до п. 3 спірного договору звітом про оцінку майна № 212417_04092014_09-5, який виконано ТОВ «Центр оцінки майна», ринкова вартість квартири визначена в розмірі 450 850,00 грн. Відповідно п. 4 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 149 000,00 грн., що значно нижче за визначену ринкову вартість. На думку позивача це свідчить про недійсність договору, який укладено внаслідок тажких обставин на невигідних умовах.

Зазначила, що сторони спірного правочину, фактично уклавши та виконавши договір купівлі-продажу, формально уклали та нотаріально посвідчили договір дарування. Саме тому позивач звернулася із даним позовом до суду, і просить його задовольнити.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про реєстрацію права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1.

Право власності зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 вересня 2014 року, що підтверджується витягом № 26770749 від 13.09.2014 року (а.с. 7).

13 вересня 2014 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. та зареєстровано у реєстрі № 1-548 (а.с. 6).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 4 вказаного договору купівлю-продажу зазначеної квартири було вчинено за 149 000,00 грн. Підписанням цього Договору сторони свідчать про одержання Продавцем від Покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутність у сторін будь-яких матеріальних претензій одна до одної.

Посилання апелянта на те, що вона не мала наміру укладати саме договір купівлі-продажу, не отримувала грошових коштів в якості оплати за продане нерухоме майно, та за станом здоров'я не мала можливості прибути до нотаріальної контори, не може бути прийняте судом з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правилами ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як видно із матеріалів справи, згідно п. 12 договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2014 року, вимоги ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, сторонам роз'яснено нотаріусом.

Не має також і підстав визнання оскаржуваного правочину удаваним, оскільки відповідно до вимог ст. 235 ЦК України, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, згідно п. 12 договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2014 року, вимоги ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, сторонам роз'яснено нотаріусом.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не встановлено, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення іншої мети, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди та укладення договору внаслідок тяжких обставин на вкрай невигідних умовах, а саме внаслідок наявності важкої хвороби і необхідності у догляді та сторонній допомозі.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: