Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1009/17

Номер провадження: 2/511/514/17

21 липня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Роздільнянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що йому відповідно до Договору дарування від 17.12.1997 року належить житловий будинок за адресою: вул. Джерельна (Будьонного), №68 в м. Роздільна. Відповідач ОСОБА_2 його колишня дружина виїхала до своєї матері в с.Н-Петровку Комінтерновського району Одеської області та на протязі приблизно трьох років до будинку за місцем реєстрації не навідувалась. З 2010 року по травень 2017 року за будинком не доглядала, будинок став руйнуватись, ніяких витрат по сплаті комунальних послуг вона не несе, тому просив суд, визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні своєю власністю.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом посилався на необхідність задоволення його вимог на підставі ст. ст. 317, 319, 383 ч. 2 ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 156 ЖК України та ч. 1 ст. 55, 19, 26, 41 Конституції України.

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись з позовними вимогами заявленими позивачем, надала до суду письмові заперечення, стверджувала, що позивач ОСОБА_1 свідомо та систематично здійснював їй перешкоди у проживанні у спірному будинку. Речі дитини та її речі, які залишилися в будинку після зміни ОСОБА_1 замків вона забрати не мала можливості та сам позивач їх не мав наміру віддавати. Неодноразово позивач відносно ОСОБА_2 вчиняв насильство, при кожному її бажанні потрапити в будинок, у звязку з чим вона змушена була звертатися до правоохоронних органів. Тому на її думку доводи викладені в позовній заяві, є надуманими, безпідставними та такими, що не засновані на законі та не відповідають дійсності. В позовних вимогах просила відмовити.(а.с.29-46).

На надані відповідачем заперечення позивачем надані письмові пояснення, які він доповнив тим, що з 2010 року шлюб між ним та відповідачем розірвано, проживають вони у різних районах, зараз він одружений вдруге, має дитину 5 років та проживає у спірному будинку. Наполягав, що відповідач ОСОБА_2 добровільно забрала усі свої речі та виїхала до матері в с.Н.Петровку, Комінтерновського району де проживає і на даний час, працює в м. Одесі. Також він зараз не може погодитися з бажанням відповідача проживати в його будинку, оскільки там проживає його нова сімя. За все життя він ніколи її не бив та не чинив їй перешкоди, відповідачем все надумано. На його пропозиції знятись добровільно з реєстрації, відповідач ніяких добровільних дій не робить, що змусило його звернутися до суду.(а.с.55).

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, суду пояснив, що відповідно договору дарування, йому на праві власності належить житловий будинок за адресою: вул. Джерельна, 68 в м. Роздільна. У зазначеному будинку з ОСОБА_2 стали проживати з 2014 року. З 1995 року по 2010 рік він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В 2010 році шлюб офіційно розірвано. Сімейне життя з відповідачем не складалося ще до розірвання шлюбу, постійні сварки, бійки з боку відповідача змусили його піти проживати до його матері. Кожен раз коли він повертався додому, ОСОБА_2 провокувала його для вчинення чергової сварки. Все це тривало приблизно 4 роки, після чого ОСОБА_2 намагалась будинок поділити через суд, в чому їй було відмовлено, але вона з їх сумісним сином залишились проживати в будинку до 2014 року. Весь цей час він проживав у своєї матері. В 2014 році ОСОБА_2 зібрала речі та разом з сином виїхала проживати до своєї матері та приблизно 3 роки до будинку за місцем реєстрації не навідувалася, за будинком не доглядала, в результаті чого він став руйнуватися. Після її відїзду, він почав робити ремонт, оскільки у нього нова сімя, дитина та він хоче проживати з ними окремо від своєї матері. Стверджував, що ніяких перешкод відповідачу не чинив, почавши робити ремонт він в 2014 році відключив воду та газ, убрав старі двері та замість них прохід заклав каменем. Ніяких договорів з відповідачкою він не укладав, в тому числі про оплату комунальних платежів, про терміни її проживання тощо. Після того, як вона виїхала, він сплатив усі борги по сплаті комунальних послуг. Зазначав, що дійсно ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про її вселення, рішенням суду її вимоги були задоволені та вона була вселена. Вказане рішення суду ним не оскаржувалося та було ним виконано, оскільки коли прийшли з виконавчої служби з поліцією він добровільно віддав ключі. Підтвердив, що зараз відповідач не може попасти в будинок, та як ним змінені усі замки та продовжується ремонт. На даний час реєстрація відповідача ОСОБА_2 створює перешкоди йому, як власнику, тому він просить суд, заявлені позовні вимоги задовольнити. В подальшому відповідачем була надана заява про продовження судового розгляду за його відсутністю.(а.с.76).

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 25.11.1995 року уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Подружжя вселилися у спірний будинок, як подружжя. Вказаний будинок згодом був подарований матірю позивача з метою уникнення можливості подальшого поділу майна між подружжям. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після погіршення подружніх відносин позивач почав чинити перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, привів будинок у стан, майже не придатний для проживання, відключив водо та газопостачання, демонтував предмети внутрішнього облаштування, неодноразово вчиняв сварки, вчиняв насильство. Відповідач змушена була звертатися до правоохоронних органів, а також до суду з позовом про примусове вселення, рішення було виконано, але ОСОБА_2 з власної волі не виїжджала з будинку. Надалі ОСОБА_1 не припиняв вчиняти перешкоди у проживанні в спірному будинку відповідачу. Умови були створені таким чином, щоб вигнати колишню дружину відключивши газ та воду. На теперішній час відповідач не має власного житла, змушена наймати кімнату, оскільки їй були створені неможливі умови для проживання. В позові ОСОБА_1 просив відмовити у повному обсязі. В подальшому до суду представник відповідача не зявився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, надав заяву про продовження судового розгляду за його відсутністю (а.с.75).

Третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Роздільнянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази. Поважної причини неявки представника в судове засідання суд не повідомили. (а.с.16, 22).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 68 по вулиці Джерельна(колишня Будьонного) в м. Роздільна Одеської області на підставі договору дарування від 17.12.1997року, технічним паспортом та копією домової книги. (а.с.8-15; 18).

25.11.1995 року сторони по справі уклали шлюб, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.11.2010 року було розірвано.(а.с.19).

Від шлюбу у сторін 28.02.1999 року народився син - ОСОБА_4, що підтверджується повторною копією свідоцтва народження серії І-ЖД № 202934 виданого на підставі актового запису № 44 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області(а.с.20).

Згідно актів від 12.05.2017 року та 22.05.2017 року складені зі слів сусідів та комісією Роздільнянської міської ради, ОСОБА_2. в будинку не проживає, її особистих речей в будинку не має, встановлено та підтверджено сусідами, що вона в будинку не проживає та її місцезнаходження нікому не відомо.(а.с.16-17).

Відповідачем ОСОБА_2 в обґрунтування своїх заперечень до суду надані наступні докази:

Відповідно до листа КП « Роздільнянський міський водоканал» повідомлено, що буд. № 68 по вул. Будьоного 29.07.2013 року був відключений від водопостачання по заяві № 114 від власника будинку ОСОБА_1А.(а.с.36);

Відповідно до листа Роздільнянського УЕГГ повідомлено, що 29.07.2013р. буд. № 68 по вул. Будьоного був відключений від газопостачання за письмовою заявою власника ОСОБА_1А.(а.с.35);

На підставі звернень ОСОБА_1 до КП «Роздільнянський міський водоканал» та Роздільнянського УЕГГ, з метою не відключення будинку від світла, ОСОБА_2, звернулась з заявою до Роздільнянського РЕМ, в які просила їх у разі звернення ОСОБА_1 з заявою про відключення будинку від світла, відмовити у її задоволенні(а.с.37);

Окрім того, ОСОБА_2 змушена була також звернутися до прокуратури Роздільнянського району Одеської області з проханням вжиття заходів щодо ОСОБА_1, працівників газового господарства м. Роздільна та Роздільнянського водоканалу з метою поновлення порушених прав її неповнолітньої дитини, а також до Роздільнянського ВП з проханням прийняти міри, щодо її колишнього чоловіка, оскільки він чинить перешкоди у проживанні та користуванні житловим будинком де вона з дитиною зареєстрована, погрожує їй розправою.(а.с.40-41);

Згідно відповіді прокуратури Роздільнянського району за № 07/81/13 вих.14 від 21.10.2014 року повідомлено, що звернення ОСОБА_2 розглянуто, 14.07.2014 року відомості про кримінальне провадження за ч. 1 ст.125 КК України внесені в ЄРДР.(а.с.39;40);

Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.04.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були вселені в спірний будинок, з зобовязанням ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні та проживанні в будинку.(а.с.44-45).

Згідно копії постанови Роздільнянського ДВС від 07.07.2014 року вбачається, що виконавче провадження про виконання рішення Роздільнянського суду від 11.06.2014р. про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4В виконане, у звязку з чим виконавче провадження закрито.(а.с.46).

За ініціативою суду з КП «Роздільнянський міський водоканал» та Роздільнянського УЕГГ були витребувані відомості, щодо інформації підключення спірного будинку на теперішній час до водо та газопостачання.(а.с.71).

У відповідь отримані листи КП «Роздільнянський міський водоканал» та Роздільнянського УЕГГ, згідно яких вбачається, що будь-яких заявок на підключення водопостачання зазначеного будинку не надходило, а газопостачання підключено 28.10.2013 року. (а.с.72-74)

За повідомленням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: буд. 68, вул.. Будьонного, м.Роздільна з 28 листопада 1997 року (а.с23).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, суду пояснила, що являється сусідкою сторін, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, по вул. Джерельній (колишня Будьонного) на відстані приблизно 4-х будинків від спірного будинку. Повідомила, що відповідач виїхала з будинку добровільно приблизно 3 роки тому - восени 2014 року. Зазначала, що вважає, що вона поїхала добровільно, оскільки ніяких криків та скандалів вона не чула. Відповідач в будинку проживала разом з сином - ОСОБА_1, але вона до неї в гостях жодного разу не була. Підтвердила, що коли вона підписувала Акт, то ніяких речей відповідача в будинку не було, оскільки там взагалі не було ніяких речей - до кімнат зайти не мали змоги, оскільки не було підлоги, позивач їх ремонтував, дверей також не було - замість них дверний отвір був закладений камінням. З ОСОБА_2 ніхто н спілкувався, в гості до неї ніхто ніколи не ходив. В будинку дві кімнати та прихожа. ОСОБА_1 проживає з родиною в пристройці поки робиться ремонт. Коли складали акт, була присутня тільки мати позивача, а ОСОБА_6 присутня не була, оскільки у неї хворі ноги та вона не може ходити, тому акт підписувала одна вона. Бачила, під час спільного проживання до сторін неодноразово приїжджала міліція, але хто її викликав, не знає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, суду пояснила, що являється сусідкою сторін, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4(колишня Будьонного) в м. Роздільна на відстані 4-5 будинків. Повідомила, що проживає за своєю адресою вже давно, її діти виросли разом з позивачем, тому в неї дуже гарні відносини з матірю позивача. Відповідача не бачила вже років 5. ОСОБА_1 розійшовся з ОСОБА_2 в 2010 році, але Оля продовжувала проживати з сином у вказаному будинку, а ОСОБА_1 проживав у своєї матері. У ОСОБА_2 дуже поганий характер, вона вела себе несправедливо по відношенню до колишнього чоловіка та його матері, які були у них конфліктні ситуації сказати не може, але міліція приїжджала, хто викликав також не знає. В 2013 році відповідач виїхала з будинку добровільно проживати до своєї матері. Коли складали акт, вона була присутня, була сусідка ОСОБА_7, та мати позивача. Коли під час обстеження, вони зайшли в будинок, то як вона чесно призналася, по кімнатам не ходили, в будинку все було жиле, прибрано. Акт підписала у той же день. Вода та газ в будинку є, а чи були вони при ОСОБА_2 не знає, оскільки до неї не заходила. Акт складали в 2014 році, не в 2017 році. Бачила тільки чоловічі речі, жіночих не бачила. Підтвердила, що вказаний будинок має величезну огорожу, яка закривається на замок, знає вказане, оскільки ходить мимо будинку два рази в неділю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, суду пояснила, що перебуває з позивачем по справі у фактичних шлюбних відносинах, являється його цивільною дружиною з 2011 року. В спірному будинку з 2014 року та на даний час вона та позивач проводять ремонтні роботи, проживають в ньому періодично, постійно знаходяться за іншою адресою Відповідач проживала в будинку з 2010 р. по 2014р. Позивач ніяких перешкод відповідачу в проживанні не чинив, а коли він один раз прийшов до будинку, то відповідача там не було вона поїхала з будинку. Під час шлюбу та після його розірвання між позивачем та відповідачем постійно відбувалися сварки. ОСОБА_1 поміняв вікна а ОСОБА_2 їх пошкодила, тому прийшлося викликати поліцію. Свідок стверджувала, що відповідач самостійно перед початком ремонту в осені 2014 році сама виїхала зі своїми речами з будинку до своєї матері, їй ніхто перешкод не чинив.

Також свідок ОСОБА_8 суду надалі пояснювала, що ще за життя відповідача в будинку позивач почав міняв вікна, потім зривав та міняв поли по всьому будинку. Також підтвердила той факт, що вхідні двері були зняті та в подальшому закладені камінням, (але каміння не було скріплено на цемент), вони приходили розбирали каміння, працювали, а потім знову дверний отвір їм закладали. Підставами для відключення від газо- та водопостачання вважала наявність заборгованості за комунальні послуги, яка була погашена після виїзду відповідача та тому подача була поновлена. Окрім того, суду пояснювала що вона перебуває у неприязнених стосунках з відповідачкою, оскільки була порушена кримінальна справа за ст. 125 КК України за нанесення тілесних ушкоджень.

Вказані пояснення свідка в судовому засіданні повністю підтримав позивач, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів вказані свідчення, навіть і при наявності існуючих підстав.

Таким чином, судовим розглядом достовірно встановлено, що відповідач з дитиною вселилися у спірне житло в якості членів сім'ї власника і в цьому статусі тривалий час в ньому проживали, спірне житло було постійним місцем їх проживання. Наявність будь-якої угоди при вселенні відповідача або після виконання рішення суду, судом не встановлено. Припинення шлюбу, і як наслідок припинення сімейних стосунків між сторонами, не призвели до автоматичної втрати відповідачем і її дитиною права користування спірним жилим приміщенням, тому вказане не може бути підставою для її виселення. На іншій підставі, зокрема на підставі ст.116 ЖК, вимоги не заявлялись.

Крім того, судом встановлено, що після розірвання шлюбу між колишнім подружжям склалися вкрай неприязні стосунки і виникали конфлікти, з приводу чого сторони та члени їх родини звертались до правоохоронних органів, зверталися неодноразово до суду. Крім того, після вселення відповідача за рішенням суду в спірний будинок, позивачем по справі продовжувалися чинитися перешкоди в її проживання у вказаному будинку, оскільки в будинку була повністю зірвана підлога, по заяві позивача будинок був відключений від постачання газу та водопостачання (відновлено газопостачання 28.10.2013р., а водопостачання взагалі не відновлювалося), дверний отвір був закладений камінням, а територія будинку огороджена великим парканам, який зачиняється на замок, що в сукупності свідчить, що були створені таки умови, що проживання в будинку було фактично неможливо.

Посилання позивача на те, що право власності є непорушним, що відповідач є сторонньою особою для власника житла, який перешкоджає у повінй мірі розпорядитися власністю, не можуть братися судом до уваги, оскільки у відповідача є сервітутне право користування власністю позивача нарівні з ним, допоки воно не буде припинене на підставах встановлених законом.

Також, суд вважає, що позивачем безспірно не доведено, що відповідач не проживає в будинку понад встановлені законом строки, оскільки покази позивача, свідків, Акти мають протиріччя.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 9 ч. 4 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Згідно зі ст.319ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.ст.156,64 ч.2,157 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника належать: дружина, діти, батьки та інші особи, які з ним постійно проживають і ведуть спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користування жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між власниками квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України (укладення угоди про плату за користування житлом і комунальні послуги). Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо він систематично руйнує, псує жиле приміщення, використовує не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними….

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

У відповідності зі ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 р., яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Таким чином, суд вважає, позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів відсутності відповідача у спірному будинку понад один рік та доказів її відсутності без поважних причин, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, вимоги позивача, щодо зобов'язання Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Роздільнянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного облікузняти з реєстрації відповідача, є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає.

Таким чином, вищенаведене дозволяє дійти висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Роздільнянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Іванова