Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2003/17 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 53 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного університету телекомунікацій про стягнення індексації, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційними скаргами Державного університету телекомунікацій та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 травня 2017 року,

встановила:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного університету телекомунікацій (далі - Університет) на її користь індексацію заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року у сумі 673,45 грн., недоплачену вихідну допомогу в сумі 278,98 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20282,91 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення з Університету середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 30318,12 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у зазначеній ним частині, оскільки підстави для застосування принципу співмірності та, у звязку з цим, зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні були відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Університету середнього заробітку за час затримки розрахунку, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку .

На його думку, вирішуючи спір, суд не врахував судової практики щодо застосування принципу співмірності при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, не встановив істотність частини недоплаченої заробітної плати по відношенню до позовних вимог ОСОБА_1 Крім того, вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 звернулася до суду лише через рік після того, як вона дізналася про несплату їй суми індексації, та, при цьому, значно завищила обсяги своїх матеріальних вимог до Університету.

Представник Університету в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява від представника відповідача - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю його явки у судове засідання з поважних причин. Зазначена заява не містить посилання на конкретні причини неявки та докази їх поважності. Враховуючи зазначені обставини та той факт, що Університет є юридичною особою та може забезпечити участь у справі іншого представника, справу розглянуто без участі представника відповідача.

Заслухавши доводи позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2013 року працювала у відповідача на посаді чергового студентського гуртожитку в порядку переведення з навчально-наукового підрозділу Житомирського військового інституту Національного авіаційного університету. 31 серпня 2015 року звільнена з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 3).

Нарахування та виплата індексації заробітної плати за липень-серпень 2015 року відповідачем позивачу не проводились, при розрахунку вихідної допомоги така виплата не враховувалась.

Суми заборгованості: невиплачену індексацію 673,45 грн. та недоплачену вихідну допомогу 278,98 грн. представник відповідача в судовому засіданні визнав та не оспорює апеляційній скарзі.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України, Законів України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що роботодавець безпідставно не здійснив виплату індексації заробітної плати позивачці за липень-серпень 2015 року, що призвело до зменшення розміру виплаченої їй вихідної допомоги та про наявність підстав для стягнення недоплачених сум і середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 вересня 2015 року по 31 вересня 2016 року (в межах заявлених позивачем вимог).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем для обрахунку середньомісячної заробітної плати безпідставно включено суми вихідної допомоги.

Зазначений висновок узгоджується із положеннями п.п. 3,4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Тому, здійснивши розрахунок середньомісячного заробітку позивачки без урахування сум вихідної допомоги, суд правильно визначив суму відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останньої, який навів у своєму рішенні.

Оскільки у даній справі вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом першої інстанції задоволені у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-41цс15 від 01 квітня 2015 року та № 6-113цс16 від 27 квітня 2016 року.

При цьому суд правильно вказав, що розбіжності у сумі індексації (позивачка просила у позові стягнути 702,14 грн., задоволено позов на суму 673, 45 грн.) представник позивача пояснив опискою, що підтверджується наданим до позовної заяви розрахунком суми індексації (а.с. 70) .

Колегія суддів також враховує, що розмір середнього заробітку ОСОБА_1 становив 1685,78 грн., а розмір недоплаченої індексації заробітної плати за липень-серпень 2015 року 673,45 грн., що вказує на істотність недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача, а тому посилання відповідача нане співмірність розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку недоплаченій заробітній платі, є безпідставними.

Оскаржуване судове рішення не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2405цс15, а тому доводи апеляційної скарги Університету у цій частині є помилковими.

Посилання у апеляційній скарзі представником Університету на лист Міністерства фінансів України та можливе порушення виплатою працівникам індексації заробітної плати вимог Бюджетного кодексу України на правильність ухваленого рішення не впливає.

Оскільки, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні виходив із неправильності обрахунку середнього заробітку позивача та при вирішенні спору не застосовував принципу співмірності, доводи представника позивача щодо безпідставного застосування судом даного принципу при обрахунку спірної виплати є помилковими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Державного університету телекомунікацій та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: