Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/3654/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/1040/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк посилався на те, що 20 квітня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 358/700791, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12,8 % річних, зі строком повернення до 19 квітня 2017 року, на ремонт квартири.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_6 20.04.2007 року було укладено договір іпотеки житлового приміщення № 34, згідно з яким ОСОБА_6 передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_3 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 163 226,49 грн. та судові витрати в розмірі 1 632,27 грн.

Проте, рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена.

З урахуванням зазначеного, ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» просило суд звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6 відповідно до договору іпотеки № 34, укладеного 20 квітня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 859, шляхом примусової реалізації на прилюдних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною 31 522,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 18.11.2016р. складає еквівалент 821 266,63 грн., та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, погасити заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором № 358/700791 від 20.04.2007 року перед ПАТ «Креді ОСОБА_3» в сумі 31 522,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 18.11.2016р. складає еквівалент 821 266,63 грн., з яких: прострочена заборгованість - 16 521,97 доларів США; прострочені відсотки - 6 292,12 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди 226 881,15 грн. (еквівалент 8 708,30 доларів США).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прострочена заборгованість за кредитним договором вже була стягнута рішенням суду, відкрите виконавче провадження, відповідач погашає заборгованість за рішенням суду, отже, допущене іпотекодавцем, який є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав; позивач невірно визначає розмір заборгованості та неправомірно визначає суму пені в доларах США; Банком пропущено строк звернення до суду.

З такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 квітня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 358/700791, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12,8 % річних, зі строком повернення до 19 квітня 2017 року, на ремонт квартири (т. 1, а.с. 6-11).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АТ «Індустріально-експортний банк», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3», та ОСОБА_6 20.04.2007 року було укладено договір іпотеки житлового приміщення № 34, згідно з яким ОСОБА_6 передано в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 12-17, 18).

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_3 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 163 226,49 грн. та судові витрати в розмірі 1 632,27 грн. (т. 1, а.с. 23-24).

06 жовтня 2010 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який був пред'явлений на примусове виконання вказаного рішення до Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

Згідно з постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 30 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження, в ході якого боржниками було сплачено на рахунки ВДВС 61 500 грн.

14 листопада 2014 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимогу від 11.11.2014р. про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги, у випадку невиконання даної вимоги ОСОБА_3 буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 20).

Вказана вимога отримана ОСОБА_6 17.11.2014р. (т. 1, а.с. 21).

Станом на 18.11.2016р. заборгованість за кредитним договором становить 31 522,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 18.11.2016р. складає 821 266,63 грн., з яких: прострочена заборгованість - 16 521,97 доларів США; прострочені відсотки - 6 292,12 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди 226 881,15 грн. Отже, сума пеня була визначена позивачем у валюті кредиту (валюті зобовязання) та зазначено еквівалент суми пені у гривнях.

Вказаний розрахунок оформлений належним чином у відповідності до законодавства та умов кредитного договору фаховим працівником позивача, і не дає підстав ставити його під сумнів. Банком враховано період порушення умов кредитного договору, суми, які сплачені в рахунок погашення заборгованості. Крім іншого, відповідачем та 3 особою в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що вказаний розрахунок є неналежним та недопустимим доказом.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13.

Отже, Банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 37,64 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.

Застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, у тому числі, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з позовної заяви Банку, при визначенні способу реалізації предмета іпотеки позивач просив звернути на нього стягнення шляхом проведення прилюдних торгів.

Таким чином, позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на положеннях ст. 590 ЦК України, ст.ст. 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку» і підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-61цс15 від 27 травня 2015 року).

У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року).

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 просив встановити початкову ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні 821 266,63 грн. (еквівалент 31 522,39 доларів США).

Як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в суді першої інстанції при розгляді даної справи вказана початкова ціна предмету іпотеки особами, які беруть участь у справі, не оспорювалася, питання щодо визначення іншої вартості предмету іпотеки, про проведення судової експертизи не ставилися.

З урахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає підстав для встановлення іншої початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає за необхідне визначити початкову ціну продажу предмета іпотеки, виклавши її у відповідності до вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 821 266,63 грн.

Висновки суду про пропуск строку звернення до суду також є помилковими. Так, 14.11.2014р. Банк направив ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Вказана вимога отримана ОСОБА_6 17.11.2014р., а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 25.05.2015 року (т. 1, а.с. 2-5).

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Вищевказані обставини справи не були у повній мірі зясовані та оцінені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року у цій справі має бути скасоване з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в суді першої та апеляційної інстанцій, які складаються з сум судового збору на загальну суму 12 687,93 грн. (3 654 грн. + 4 019,40 грн. + 5 014,53 грн.) колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Банку (т. 1, а.с. 1, 233, т. 2, а.с. 16).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 358/700791 від 20 квітня 2007 року в розмірі 22 814 (двадцять дві тисячі вісімсот чотирнадцять) доларів США 09 центів США, з яких: прострочена заборгованість - 16 521,97 доларів США, прострочені відсотки - 6 292,12 доларів США, та 226 881 (двісті двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн. 15 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки житлового приміщення № 34 від 20.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 859, - квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 37,64 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 01 грудня 2006 року за реєстром номер 6104, на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початкового ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 821 266 (вісімсот двадцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_3» судовий збір в сумі 12 687 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 93 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: