Ухвала іменем україни 05 липня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особа - Перша харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним майном, набутим під час спільного сумісного проживання, виключення майна зі складу спадщини, визнання права власності на 1/2 частини майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 січня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи тим, що вона з вересня 1998 року по 07 липня

2014 року проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У жовтні 1998 року за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_3 просила встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати спільним сумісним майном її та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, виключити зі складу спадщини

1/2 частини зазначеної квартири та визнати за нею право власності на вказану частину.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від

29 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Визнано спільним сумісним майном, яке набуте під час спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за № 6-3588.

Виключено зі складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за № 6-3588.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня

2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, наявності підстав, передбачених ст. 74 СК України, для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання спірної квартири спільним сумісним майном

ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли до моменту набрання чинності СК України, а тому регулюються положеннями КЗпШС та ст. 17 Закону України «Про власність». При цьому зазначав, що відсутні докази придбання спірної квартири за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 6-3588, зареєстрованим в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №В-5538, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за № 41332344 від 27 серпня 2015 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що проживала з померлим ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В період спільного проживання та за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка, на її думку, належить їй та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13.

Враховуючи, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 до моменту набрання чинності СК України, при цьому позивач просила встановити факт проживання її та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період придбання спірної квартири (30 жовтня

1998 року), правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу на підставі ст. 74 СК України. При цьому враховуючи, що відсутні докази придбання вказаної квартири за спільні кошти та внаслідок спільної праці ОСОБА_6 та ОСОБА_3 законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому доводи щодо спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 протягом 10 років не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи, що спірна квартира була придбана у 1988 році, а тому підстави для виникнення права власності на неї встановлювались КЗпШС та Законом України «Про власність».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Доводи ОСОБА_3 про неправильну оцінку апеляційним судом наданих доказів є безпідставними та не можуть бути взяті судом касаційної інстанції до уваги з огляду на положення ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович