Справа № 415/682/17
Провадження № 22ц/782/394/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, липня місяця, 05-го дня, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі: головуючого Яреська А.В., суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В., за участю секретаря Козубської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав, передбачених ст. 121 ЦПК України. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» суд виходив із того, що позивачем у строк, який зазначений в ухвалі суду від 27 березня 2017 року недоліки позовної заяви усунуті не були. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 11 травня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року замість «позовну заяву вважати неподаною і повернути позивачу» вважати належним «позовну заяву залишити без розгляду».

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони суперечать нормам процесуального права. Так, відповідно до правил ч. ч. 1, 2 статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, у якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що повернення позовної заяви позивачу з підстав невиконання ним у встановлений судом строк вимог, зазначених в ухвалі суду відбувається на стадії вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. У пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 зазначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що невиконання позивачем у встановлений судом строк вимог щодо сплати судового збору, у разі якщо ці обставини зясовані під час розгляду справи, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та справа призначена до слухання у попередньому судовому засіданні на 27 березня 2017 року (а.с.44). Ухвалою суду від 27 березня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. В ухвалі зазначалося, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме позивачем судовий збір сплачено не в повному обсязі, тому необхідно доплатити судовий збір в сумі 66 грн. На виконання ухвали суду ПАТ КБ «Приватбанк» надано платіжне доручення № ВОК33В0YRL від 13 квітня 2017 року про сплату судового збору в сумі 56 грн. Постановляючи ухвалу від 24 квітня 2017 року про повернення позовної заяви, суд виходив із того, що згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 506 копію ухвали суду про залишення без руху позовної заяви позивач отримав 28 березня 2017 року. Строк на усунення недоліків тривав з 29 березня 2017 року по 03 квітня 2017 року включно, однак заява про усунення недоліків надіслана до суду засобом електронного листування 13 квітня 2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, отже позивачем у встановлений строк недоліки позовної заяви усунуті не були.

Посилання суду на те, що копію ухвали суду від 27 березня 2017 року про залишення без руху позовної заяви позивач отримав 28 березня 2017 року є помилковим. Як вбачається із матеріалів справи, справа призначалась до розгляду у попередньому судовому засіданні на 27 березня 2017 року о 16 год. 15 хв. і в цьому судовому засіданні винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 49), яке направлялося на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро та отримано останнім 28 березня 2017 року, на яке посилається суд.

На зазначеному поштовому повідомленні містяться два 13-символьних літерно-цифрових номерів (штрихкодовий ідентифікатор) поштового відправлення № 650 м. Лисичанськ та № 506 м. Дніпро. Згідно даних Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» поштове відправлення за № 650 отримано поштовим відділенням в м. Лисичанськ 21 березня 2017 року і вручено за довіреністю в м. Дніпро 28 березня 2017 року (а.с. 49). Зазначені вище обставини свідчать про те, що ухвала суду від 27 березня 2017 року, яка постановлялась після 16 годин., не могла бути отримана позивачем місцезнаходження якого м. Дніпро 28 березня 2017 року. А посилання суду на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за № 906 є помилковим, оскільки це відправлення було здійснено судом 21 березня 2017 року, тобто ще до постановлення ухвали суду від 27 березня 2017 року тобто це стосується іншого відправлення з іншим змістом.

У матеріалах справи відсутні як відомості, так і докази щодо дати отримання ПАТ КБ «Приватбанк» копії ухвали суду від 27 березня 2017 року, що унеможливлює встановити строк який надавався судом позивачу для усунення недоліків. Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, не взяв до уваги зазначені положення закону та обставини справи. За таких обставин, достатніх підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу у суду першої інстанції не було.

Крім того, після проголошення судового рішення, суд який постановив, не вправі змінити або скасувати судове рішення. Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно є незаконним і необґрунтованим, стають підставою для зміни або скасування судового рішення в апеляційному порядку. Недоліки судового рішення можуть, у передбачених законом випадках, бути усунені судом який постановив хвалу, шляхом виправлення описки на підставі ст. 219 ЦПК України. В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 зазначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. Отже під описками розуміється зроблена судом механічна помилка у визначенні обєкта присудженого, сторони, тобто виправленню підлягають лише ті описки, до яких належить написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків. Проте постановляючи ухвалу від 11 травня 2017 року про виправлення описки в резолютивній частині ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року замість слів «позовну заяву вважати неподаною і повернути позивачу» вважати належним «позовну заяву залишити без розгляду» суд першої інстанції змінив зміст постановленої ухвали, що не відноситься до його компетенції. В пункті 4 ч. 1 статті 311 ЦПК України зазначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Оскільки у даному випадку судом порушено норми процесуального права, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 121,207,303, 311, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: