Справа № 591/6608/16-ц
Провадження № 2/591/678/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28 лютого 2010 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № SME0009159. В забезпечення виконання його зобовязань за кредитним договором 26 лютого 2010 року між ОСОБА_3, відповідачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким ним передано в іпотеку відповідачу нежиле приміщення загальною площею 428,7 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Миргородська, буд. 2, що належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_3 Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_4 від 31 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52075538 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 № 2307 від 15.02.2016 р., за яким пропонується стягнути на користь відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі: заборгованість за кредитом у розмірі 222 397, 86 дол. США; відсотки у розмірі 76 971,17 дол. США. При цьому у виконавчому написі № 2307 від 15.02.2016 р. вказана загальна сума заборгованості у розмірі 290 000,00 дол. США. В той же час, загальна сума заборгованості складає 299 369, 03 дол. США, у звязку з чим не зрозуміло чому у виконавчому написі вказана загальна сума заборгованості зазначена 290 000,00 дол. США. та яким чином розрахована. Вважає, що виконавчий напис № 2307 від 15.02.2016 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобовязань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позичальника та не відповідає дійсній сумі заборгованості, оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності. Крім того, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання, проте, досудову вимогу позивач не отримував, тому у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. По-друге, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідачем було направлено вимогу про дострокове повернення, якою було змінено строк повернення кредиту. Відповідачем було стягнуто достроково заборгованість на підставі рішення Третейського суду від 11 серпня 2011 року. Із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки відповідач звернувся лише 15.02.2016р., тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Тому просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Інші сторони сповіщені про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази, суд вважає позов необґрунтованим з огляду на таке.

Встановлено, що 28 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та Пат «Альфа Банк» укладено кредитний договір № SME0009159 за яким позичальник отримав кредит у розмірі 290000 доларів США на строк 60 місяців.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором 26 лютого 2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали в іпотеку відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 428,7 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Миргородська, буд. 2, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3. та ОСОБА_1.

15.02.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виданий виконавчий напис про звернення стягнення на належний позивачу та ОСОБА_3 предмет іпотеки - нежитлове приміщення загальною площею 428,7 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Миргородська, буд. 2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № SME0009159 в розмірі 290000 доларів США.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_4 від 05 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 № 2307 від 15.02.2016 р., (а.с.14-15 т. 1).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на пропущення строків давності та наявності спору щодо розміру заборгованості, а також незрозумілого визначення суми боргу що підлягає стягненню за рахунок предмету іпотеки, однак дані посилання не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Встановлено, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу.

Нотаріусом вірно зазначено розмір заборгованості в 290000 доларів США, що підлягає стягненню за рахунок предмету іпотеки (хоча фактичний розмір заборгованості за кредитним договором становив 299369,03 доларів США), оскільки відповідно до ст. 2 Іпотечного договору іпотекою було забезпечено виконання ОСОБА_1 зобовязання, що виникло на підставі кредитного договору, в межах суми 290 000 доларів США.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що наявність рішень судів, які набрали законної сили до моменту звернення Банку до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, не свідчать про наявність спору з приводу розміру заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

З правової позиції ВСУ у справі №6-141цс14 вбачається, що «Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.»

В той же час, будь-яких доказів на підтвердження факту наявності в провадженні будь-якого суду станом на липень 2016 року судових спорів з приводу заборгованості за даним кредитним договором позивач суду не надав.

Суд вважає, що наявність судових рішень (в тому числі третейського суду), що набрали законної сили, не позбавляє права банку звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання забезпеченого іпотекою зобовязання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, за положеннями ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути повязаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині .

При цьому сторони передбачили, що зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Судом встановлено, що Банк направив ОСОБА_1 06 липня 2011 року вимогу про дострокове повернення кредиту.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобовязання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у звязку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

З кредитного договору (п. 6.1 ) вбачається, що сторонами було збільшено строк позовної давності та визначено, що до вимог щодо виконання грошових зобовязань, які випливають з кредитного договору встановлюється позовна давність у 5 років.

У звязку з чим у даному випадку Банк міг предявити вимоги до іпотекодавця протягом 5 років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, тобто щонайменше до 06 липня 2016 року. В той же час як встановлено судом, виконавчий напис був вчинений нотаріусом 15.02.2016 року.

За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя