Справа № 344/5739/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1068/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Васильковського В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів м. Івано-Франківська, ОСОБА_2, ВРЕР з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу легкового автомобіля "ЗАЗ", модель "ВІДА" д.н.з. НОМЕР_1 від 18.09.2014 року недійсним, визнання дій ВРЕР з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів щодо реєстрації автомобіля на ім'я ОСОБА_2 недійсними та зобов'язання скасувати таку реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, зобов'язання повернути автотранспортний засіб за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу легкового автомобіля "ЗАЗ", модель "ВІДА" д.н.з. НОМЕР_1 від 18.09.2014 року недійсним, визнання дій ВРЕР з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів щодо реєстрації автомобіля на ім'я ОСОБА_2 недійсними та зобов'язання скасувати таку реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, зобов'язання повернути автотранспортний засіб.

Представник ОСОБА_4, на рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є необґрунтованим та безпідставним, винесеним без з'ясування всіх обставин справи, що мають істотне значення, з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд встановивши належність транспортного засобу позивачеві, не встановив та не дослідив підстави вибуття транспортного засобу з власності позивача, фактично зазначивши що третя особа продала автомобіль іншій особі через спеціалізований магазин, який виписав довідку-рахунок на підставі якої автомобіль був перереєстрований з ОСОБА_3 на ОСОБА_5, однак жодного договору купівлі-продажу не було, а відтак жодних підстав для задоволення позовних вимог не має, а ОСОБА_2 є добросовісним набувачем.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення посилаючись на нібито наявність генеральної довіреності від позивача, без її наявності та без її дослідження та перевірки.

Єдина довіреність була видана представнику ОСОБА_6 з повноваженням передати в заставу ПАТ «ІдеаБанк» транспортний засіб.

З витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна №52400668 від 30.05.2017 року транспортний засіб обтяжено приватним обтяженням, яке зареєстроване 05.02.2013 року відповідно до якого відчуження можливо лише за погодженням з обтяжувачем ПАТ «ІдеаБанк», якого бути не може.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легкового автомобіля "ЗАЗ", модель "ВІДА" № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 просить суд визнати договір купівлі-продажу легкового автомобіля "ЗАЗ", модель "ВІДА" № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 18.09.2014 року, який мав місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним та витребувати у ОСОБА_2, як недобросовісного набувача, спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, є правочином.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторони) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 набула право власності на автомобіль на підставі довідки-рахунку від 15.09.2014 року №762611 виданої ТзОВ "ВІМАН-АВТО" та інших документів визначених Порядком.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля, який позивач просить визнати недійсним, укладено не було, тому позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу легкового автомобіля "ЗАЗ", модель "ВІДА" № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 18.09.2014 року недійсним є безпідставною і до задоволення не підлягає.

ОСОБА_3 було перереєстровано автомобіль марки "ЗАЗ", моделі ВІДА", сріблястого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на гр. ОСОБА_2 на підставі генеральної довіреності, яка на час проведення такої реєстрації у встановленому законом порядку не була скасована чи відкликана. Дана довіреність залишилася у ТзОВ "ВІМАН-АВТО", до якого позивач будь-яких вимог не пред'явив.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачка ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки, при реєстрації у Регіональному сервісному центрі МВС в Івано-Франківській області автомобіля на її ім'я, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 не знали та не могли знати, що такі дії порушують чи можуть порушувати права та інтереси інших осіб.

Згідно реєстраційної справи від 17.09.2014 року №48480602 легковий автомобіль ЗАЗ ВІДА, який є предметом спірних правовідносин був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку від 15.09.2014 року №762611 виданої ТзОВ "ВІМАН-АВТО" та інших документів визначених Порядком. У відповідності до Порядку, автомобіль було перевірено за базами НАІС ДДАІ, щодо встановлення обмежень по здійсненню дій відносно вказаного автомобіля, отримання підтвердження про реєстрацію та відсутність обмежень на зняття з обліку вказаного транспортного засобу, як передбачено інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 року №379.

Також після перевірки оригіналів всіх наданих на здійснення операції документів, ознайомлення із висновком експерта та після оплати послуг, співробіниками Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, легковий автомобіль ЗАЗ ВІДА був зареєстрований за ОСОБА_2 та видано номерні знаки НОМЕР_3 Підстав у працівників Центру надання послуг ставити під сумнів дійсність свідоцтва про реєстрацію ТЗ та довідки-рахунку не було (а.с.113-124).

Тому вимоги щодо визнання неправомірними дій ВРЕР з обслуговування м.Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів пов'язані з реєстрацією автомобіля на ім'я ОСОБА_2 немає.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 у справі №6-107цс12, оскільки, добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

ОСОБА_2 є добросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки, в момент його реєстрації не мала сумнівів та й не могла сумніватись в тому, що ОСОБА_3 не має права на розпорядження спірним автомобілем на підставі довіреності, не має права на його перереєстрацію, оскільки працівниками Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів УДАІ УМВС в Івано-Франківській області було проведено перевірку за базами НАІС ДДАІ, щодо виявлених обмежень по здійсненню дій відносно вказаного автомобіля.

В п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки, він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, які надані у п. 22 Постанови Пленуму від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки відсутній між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірного автомобіля, тому не підлягають до задоволення і позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання скасувати реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 витребування майна з незаконного володіння та зобов'язання повернути цей транспортний засіб. Такі вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, у задоволенні якої відмовлено.

Доводи представника апелянта про те, що спірний автомобіль обтяжено ПАТ «Ідея Банк», не заслуговують на увагу, оскільки останній будь-яких позовних вимог щодо даного автомобіля або прав на нього не заявляв.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

В.М. Васильковський