АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №660/1027/16-ц Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В.
Номер провадження №22-ц/791/1336/2017 р. Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року липня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є позивач (далі ПАТ «Кредобанк», Банк) і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 217/п-02, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 10 000 гривень, а останній, в свою чергу, зобов'язався своєчасно повернути отримані кредитні кошти, сплачувати проценти, а також належним чином виконувати інші умови кредитного договору.

З метою забезпечення повернення кредиту між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №217/п-О2/S-1 від 12.09.2008 року, за яким остання зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання умов кредитного договору солідарно з позичальником.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, станом на 12.08.2016 року утворилась заборгованість у загальній сумі 14157,98 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24 травня 2017 рокув задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Кредобанк» подало на нього апеляційну скаргу і, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначив, що за умовами кредитного договору, кінцевий термін повернення основної заборгованості встановлено до 01.09.2010 року, однак строк дії кредитного договору встановлюється п.7.1 та передбачає, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Аналогічні положення містяться у договорі поруки, укладеному з ОСОБА_6 Тому вважає, що на момент пред'явлення позову строк позовної давності не сплив.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Кредобанк», суд першої інстанції виходив із того, що позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 217/п-О2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою процентів в розмірі 33,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 01 вересня 2010 року (а.с.6-8).

В цей же день, на забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Кредобанк» та відповідачкою ОСОБА_6 було укладено договір поруки №217/п-О2/S-1 (а.с.9).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідач ОСОБА_5 станом на 12.08.2016 року має заборгованість перед Банком в сумі 8421, 52 грн., яка складається із неповернутої суми кредиту в розмірі 6 662,42 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 1 759,10 грн. (а.с.11-13). Зазначений у позовній заяві розмір заборгованості 14157, 98 грн. будь-якими доказами не підтверджений.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності ( а.с.70).

Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що сторони домовились про позовну давність для стягнення неустойки (штрафу, пені), яка прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором, тобто три роки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визнано періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 року № 6-116цс13, від 19.03.2014 року № 6-20цс14, від 18.06.2014 року № 6-61цс14, від 03.06.2015 року № 6-31цс15.

Пунктом 2.1 вказаного кредитного договору, було встановлено кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання до 01.09.2010 року. При цьому, по основній заборгованості позичальник останній платіж вніс у квітні 2009 року, а останній раз сплатив відсотки у листопаді 2011 року (а.с.11, 19-21), тоді як з позовною заявою Банк звернувся до суду лише 15.10.2016 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті (а.с.22).

Враховуючи те, що позов направлений Банком до суду з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, а також те, що відповідачем ОСОБА_5 було подано заяву про застосування строків позовної давності та позивачем не надано жодного доказу на підтвердження пропуску зазначеного строку з поважних причин, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог відносно стягнення боргу з ОСОБА_5 за спливом строку позовної давності є законним і обґрунтованим.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку і відносно відсутності підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Відповідна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року № 6-263цс15, від 20.04.2016 року №6-2662цс15.

Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.4.6 договору поруки) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, а тому, в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, договір поруки припинив свою дію, оскільки з позовною заявою (пред'явив вимогу до поручителя) Банк звернувся до суду після сплину шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неврахування строку дії кредитного договору (п.7.1) та за аналогією договору поруки, оскільки обумовлений договором строк його дії до повного виконання зобов'язання не може вважатися встановленням конкретного строку ще й тому, що він залежить від суб'єктивного фактору (належності виконання позичальником кредитного зобов'язання), тобто, у такому випадку (повне, належне виконання зобов'язання) втрачає значення позовна давність.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» належить відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відхилити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 21 липня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 20 липня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька