Справа № 127/2178/17
Провадження № 22-ц/772/2120/2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 липня 2017 року м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Панасюк О.С., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Нічний експрес» про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року, -

встановив:

Представник за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року, мотивуючи його тим, що судом першої інстанції не було направлено позивачу копію вказаного рішення.

Як видно із заяви від 06 липня 2017 року рішення суду вона отримала лише 12 липня 2017 року (а.с. 66).

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 1 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Оскільки суд першої інстанції не вручив відразу після проголошення повного тексту рішення позивачу та його представнику і не направив його поштою, що унеможливлювало підготовку обґрунтованої апеляційної скарги у визначений ст. 294 ЦПК України десятиденний строк, а видав рішення лише 12 липня 2017 року на заяву представника позивача, то причину пропущення зазначеного строку необхідно вважати поважною і його поновити.

У решті апеляційна скарга подана з додержанням вимог, встановлених ст. ст. 294, 295 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 294, 297 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року.

Відкрити апеляційне провадження у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк