Ухвала

іменем україни

13 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Карпенко С.О., МостовоїГ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання дій неправомірними, зобовʼязання видати кошти, стягнення пені,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_6, на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій неправомірними, зобов'язання видати кошти, стягнення пені.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 лютого 2016 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім'я позивача у ПАТ КБ «Приватбанк», через систему переказу РrivatМоnеу з термінала банку в м. Дубно були перераховані кошти в сумі 15 000 гривень від ОСОБА_5, які останній повернув позивачу як позику.

В той же день позивач намагався зняти вищевказану суму з свого краткованого рахунку через банкомат банку в смт. Рокитне. Однак зняти кошти не зміг, оскільки кошти на його рахунку були заблоковані. Позивач звертався до відділення банку в м. Дубно та в смт. Рокитне з метою з'ясувати причину блокування коштів, проте, вмотивованої відповіді не отримав. Неодноразові звернення на лінію 3700 щодо даного питання також результату не дали. Станом на час звернення до суду позивач не може отримати в банку коштів.

Всупереч вимог чинного законодавства банк не виконав свої зобов'язання щодо видачі належних позивачу коштів з його рахунку готівкою ні в день їх переказу, ні до цього часу. Такі дії банку позивач вважає неправомірними і такими, що порушують його права як споживача фінансових послуг і власника коштів.

Крім того, з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня у розмірі трьох відсотків вартості товару (послуги), яка за період з 24 лютого 2016 року по 14 березня 2016 року (15 000 х 3 % х 20 днів) становить 9 000 грн.

Посилаючись на норми статей 1066, 1068 ЦК України, статей 8, 30, 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив: визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови у видачі позивачу коштів в сумі 15 000 грн з відкритого рахунку № НОМЕР_1 неправомірними; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» видати позивачу кошти в сумі 15 000 грн з рахунку № НОМЕР_1; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача пеню в сумі 9 000 грн.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови у видачі ОСОБА_4 коштів в сумі 15 000 грн з відкритого на його ім'я рахунку № НОМЕР_2 неправомірними. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_4 кошти в сумі 15 000 з рахунку № НОМЕР_2. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриваБанк» на користь ОСОБА_4 пеню в сумі 72 900 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року рішення Рокитнянського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року в частині стягнення пені в сумі 72 900 грн скасовано, позов ОСОБА_4 в цій частині задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 пеню в сумі 1 500 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати в частині рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити в частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на картковий рахунок позивача була перерахована сума коштів в розмірі 15 000 грн, яка станом на час розгляду справи не видана, що не спростовано відповідачем, а тому підлягає стягненню разом із стягненням пені за весь час невидачі коштів, що не є збільшенням позовних вимог, а є відповідальність за несвоєчасність виконання зобов'язання та складає 15 000 х 3 % х 162 дні = 72 900 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 500 грн, що становить 10 % суми переказу (15 000 х 10 = 1 500 грн) посилаючись на п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 1066, 1074 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Відповідач як суб'єкт первинного фінансового моніторингу повинен був діяти у відповідності із вимогами ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом», зокрема, щодо дотримання порядку та строків зупинення фінансових операцій, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 23 лютого 2016 року о 10 год. 36 хв. на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_4 у ПАТ КБ «Приватбанк», через систему переказу РrivatМоnеу з термінала банку в м. Дубно ТБ201217 були перераховані кошти в сумі 15 000 грн від ОСОБА_5, які останній повернув позивачу як позику, що підтверджується чеком № 2126, номер переказу № 925978656 (а. с. 5).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, що грошовий переказ в сумі 15 000 грн станом на час розгляду справи позивачу не виданий.

Разом з цим, судами встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення банку до правоохоронних органів стосовно операцій по рахунку позивача, а також повідомлення його про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення.

Одночасно встановлено, що позивач неодноразово звертався до банку щодо надання інформації про причини блокування відкритого на його ім'я карткового рахунку, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відповіді чи повідомлення банку про причини невидачі коштів позивачу, що свідчить про неправомірність дій банку.

Водночас, при вирішенні позовних вимог про стягнення пені суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно із пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого-платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та ухвалюючи нове рішення в цій частині, а в іншій частині залишаючи рішення суду без змін про стягнення перерахованої суми коштів в розмірі 15 000 грн, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підставі п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період прострочення з 23 лютого 2016 року по 11 листопада 2016 року (264 к.д.) підлягає стягненню на користь позивача пеня в сумі 1 500 грн, що становить 10 відсотків суми переказу.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова