АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/8059/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державного казначейства України, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., представника МЮ України, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державного казначейства України, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу, в якому просив суд стягнути з Держави України в особі Державного казначейства України на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 454 грн. 65 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на порушення посадовими особами Міністерства юстиції України, ДПтС України, ДПтС України в Одеській області прав гарантованих ст. 32, 40, 46 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про інформацію», оскільки вказаними органами не надано позивачу запитуваної інформації, внаслідок чого позивача було позбавлено доступу до інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод, законних інтересів та грубо порушено права, передбачені Конституцією України. Позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях та відчутті депресії. У зв'язку з позбавленням права доступу до інформації відбулося порушення стосунків з оточуючими.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державного казначейства України, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В скарзі посилався на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Зазначив, що позивач неодноразово просив надати інформацію відносно його у виді довідок - що є його Конституційним правом, про те не надаючи відповіді посадові особи діяли незаконно. Суд не вказав, які саме повноваження є у чиновників щодо ненадання необхідної інформації особі. Також скарга містить доводи щодо обґрунтування розміру завданої йому маральної шкоди.

До апеляційного суду позивач та його представник не з'явились. Про розгляд справи повідомлені, що підтверджується зворотною розпискою, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав виклик до суду 01 липня 2017 року.

Представник МЮ доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів Місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 неодноразово звертався з інформаційними запитами до Міністерства юстиції України, ДПтС України, ДПтС України в Одеській області з приводу надання інформації щодо його грошового забезпечення.

Вказаними державними органами розглянуто інформаційні запити позивача в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, про що заявнику надано відповідь.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачеві будь-якої шкоди з вини органу державної влади їх посадовою або службовою особою та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та незаконними діяннями, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При цьому, доводи позивача про те, що відповідачі порушили його права, що гарантовані ст. 32, 40, 46 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про інформацію» є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування позову, а також не надано доказів у підтвердження факту завдання йому шкоди, отримання ним душевних страждань, наявність хвилювань, чи іншого впливу на його здоров'я, внаслідок незаконних дій посадових осіб до органів яких він звертався з запитами про надання довідки щодо грошового забезпечення. При цьому будь-яких судових рішень з приводу безпідставного ненадання позивачу запитуваної інформації, останнім не надано. Втім, як вбачається з матеріалів справи, посадові особи до органів яких звертався позивач в межах своєї компетенції надавали відповіді на звернення позивача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення держави Україна до цивільної відповідальності за незаконні дії чи бездіяльність посадових осіб.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про не надання відповідей по суті запитуваної інформації посадовими особами. Колегія суддів не приймає, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповіді та роз'яснення надавались позивачу в межах компетенції тих органів до яких він звертався, а також його запити скеровувались до інших установ з питань на які орган , до якого звертався позивач не міг надати конкретну відповідь.

Посилання на те, що суд не встановив коло повноважень посадових осіб, на правильність оскаржуваного рішення не впливає, оскільки повноваження суб'єктів владних повноважень визначені законодавством України, а доказів того, що відповідачі не виконали свої повноваження позивач суду не надав.

Доводи скарги в частині, наявності обґрунтувань в позові розміру завданої шкоди, колегія також не приймає з огляду на те, що за недоведеності позивачем неправомірності дій посадових осіб, відсутні підстави для стягнення шкоди, а тому визначати її розмір у суду не було підстав.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: