У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» (далі - ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів») про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що згідно із наказом від 12 червня 2015 року № 22к його звільнено з посади першого заступника голови правління ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів». При звільненні його з посади, відповідач не виплатив усіх належних при звільненні сум, тому він просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 91 809 грн 96 коп. та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 15 червня 2015 року по 20 липня 2015 року у сумі 20 177 грн 75 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 21 липня 2015 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 91 809 грн 96 коп. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що позивач 20 серпня 2014 року звільнений з посади технічного директора - першого заступника Голови правління.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року, ОСОБА_2 поновлено на посаді та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року у сумі 91 809 грн 96 коп.

На виконання рішення суду, наказом голови правління ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» від 25 лютого 2015 року № 77к ОСОБА_2 поновлено на посаді з 20 серпня 2014 року.

12 червня 2015 року ОСОБА_2 звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

01 липня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління у м. Херсоні винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 668/13106/14 виданого 19 червня 2015 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку на час вимушеного прогулу за період з 21 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року у розмірі 91 809 грн 96 коп. На час розгляду справи вказане рішення суду не виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільнені є різними гарантіями захисту прав працівників від неправомірних дій роботодавця. Вони не пов'язані між собою, не залежать одна від одної і як форми відповідальності роботодавця мають різні підстави застосування.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є компенсацією працівникові в разі вирішення трудового спору на його користь при незаконному звільненні.

У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що при звільненні ОСОБА_2 12 червня 2015 року відповідач цього ж дня виплатив всі належні йому суми, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що після набрання чинності рішення від 25 лютого 2015 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, колегія суддів відхиляє, оскільки, відповідно до діючого в Україні трудового законодавства положення ст. 117 КЗпП України застосовують у разі непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені ст. 116 КЗпП України строки, або після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, а на правовідносини, що виникли з підстав присудженої працівникові оплати за час вимушеного прогулу, положення ст.117 КЗпП України не поширюється.

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова