Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про повернення банківського вкладу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» 22 січня 2014 року укладено договір банківського вкладу на загальну суму 81704 євро, зі строком дії до 21 липня 2014 року зі сплатою процентів.

Зазначав, що після закінчення строку дії договору кошти були перерозміщені 23 липня 2014 року (договір № 75745, № 5742, № 5733, № 5741) загальною сумою 75 000 євро. 22 жовтня 2014 року частина коштів у розмірі 60 000 євро була розміщена із застосуванням програмного комплексу «My Delta» на вкладному рахунку згідно з договором № 2130 зі строком дії до 20 січня 2015 року та відсотковою ставкою 11,5 % річних. Також 22 січня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 003-18822-220114, відповідно до умов якого вкладником було передано банку грошову суму 120 000 дол. США зі строком дії до 21 липня 2015 року. Після закінчення строку дії договору кошти були перерозміщені 23 липня 2014 року (договір № 5759, № 5753, № 65750, № 5726) загальною сумою 129 000 дол. США. 22 жовтня 2014 року частина коштів в розмірі 10 7384,41 дол. США із застосуванням програмного комплексу «My Delta». 22 жовтня 2014 року частина коштів у розмірі 107 384,41 дол. США із застосуванням програмного комплексу «My Delta» була розміщена на вкладному рахунку згідно з договором № 2126 зі строком дії до 20 січня 2015 року та відсотковою ставкою 10,5 % річних. 20 січня 2015 року строк розміщення коштів на депозитних рахунках закінчився. Зазначав, що він неодноразово звертався до відділення банку про повернення коштів. Банком була здійснена часткова виплата коштів, однак на даний час виплати припинилися.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь заборгованість за договором № 008-18500-130313 у розмірі 44 374,45 євро, за договором № 006-18500-130313 - 36 944,83 дол. США.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 суму коштів, що перебуває на рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 44 374,45 євро та кошти у розмірі 36 944,83 дол. США, які перебувають на рахунку № НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши, що постановою Правління Національного Банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а також рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наслідком чого є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання виплати коштів за договором банківського рахунку.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович