Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреконструкція», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреконструкція» (далі - ТОВ «Укрбудреконструкція») про визнання іпотечного договору, згідно якого в іпотеку банку передано майнові права на двокімнатну квартиру, недійсним, посилаючись на те, що такий договір суперечить законодавству України, а саме чинний на момент укладення цього договору Закон України «Про іпотеку» не передбачав можливості передачі в іпотеку майнових прав на нерухоме майно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 04 липня 2005 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (зараз публічне акціонерне товариство, далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_4 про передачу в іпотеку майнових прав на нерухомість, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В., реєстровий № 1189.

У задоволенні вимог до ТОВ «Укрбудреконструкція» відмовлено.

Рішенням колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року зазначене рішення районного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

У решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 08 червня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Укрбудреконструкція» укладено договір № 24/11-163 Ш на пайову участь у будівництві житла на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

01 липня 2005 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем було укладено договір про іпотечний кредит № 1877-05, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000 доларів США для сплати вартості об'єкту нерухомості, що будується, строком до 29 червня 2025 року.

У забезпечення цього договору, 04 липня 2005 року між ОСОБА_4 та банком було укладено іпотечний договір, згідно з пунктом 1.2 якого предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклало з ПАТ «Альфа-Банк» договір відступлення права вимоги, за яким до відповідача перейшло право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (ч. 2 ст. 583 ЦК України).

Статтею 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Тобто, на час укладення оспорюваного іпотечного договору ст. 5 Закону України «Про іпотеку»не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 02 липня 2007 року ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 55 від 19 березня 2007 року, отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Право власності позивача зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 липня 2007 року.

12 вересня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 04 липня 2005 року, відповідно до якого сторони домовилися викласти пункт 1.2 іпотечного договору в наступній редакції: «Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, жилою площею 32, 3 кв. м, загальною - 81, 8 кв. м.

Таким чином, предметом іпотеки за оскаржуваним договором є двокімнатна квартира, право власності на яку оформлено позивачем відповідно до вимог закону.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норму права, яка їх регулює, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Зазначених висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко