12.06.2017 Єдиний унікальний номер 205/99/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 205
12 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Скрипник К.О.,
при секретарі - Молчанові Є.Д.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, у письмовому провадженні, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.
Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах визначених даним договором надав позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов'язався використовувати її за цільовим призначенням і повернути позику в обумовлений цим договором строк. Розмір позики за договором складає 1 110 000,00 грн. (а.с.3).
Згідно розписки вчиненої на вищевказаному договорі позики 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. (а.с.3 на звороті).
15 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, відповідно до умов якого новий кредитор прийняв вимоги, що належали первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики від 16.12.2013 року укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.
Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року, яке набрало чинності, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.12.2013 року в сумі 612 533,00 грн.
Згідно вказаного рішення вбачається, що 24 березня 2014 року відповідачка частково повернула борг в сумі 38 000,00 доларів США, що еквівалентно 387 467,00 грн., про що складено розписку.
Також встановлено, що в червні 2015 року ОСОБА_2 зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги недійсним. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Так, за змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.
Згідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову суму в розмірі 86 397,27 грн.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, і його вимоги задоволені, з відповідачки належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 863,97 грн.
Керуючись ст. ст. 525-526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 863,97 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник