Єдиний унікальний номер 235/1228/17 Номер провадження 22-ц/775/1093/2017
Головуючий в 1-й інстанції: Назаренко Г.В.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Хейло Я.В.,

за участю секретаря: Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вона як спадкоємець має право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2, у вигляді земельної ділянки.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 15 жовтня 2001 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай). Заповіт посвідчено Новогродівською державною нотаріальною конторою. (а.с. 8).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 125164 від 30 січня 2008 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 14,9388га, розташована на території Новоолександрівської сільської ради Красноармійського району Донецької області (а.с. 11)

13 січня 2015 року ОСОБА_2 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть. Після її смерті ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав.

Постановою приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.03.2017р. № 228/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 14,9388 га, кадастровий номер :06:000:0151, яку надано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради, ОСОБА_1 відмовлено у звязку з тим, що заповіт спадкодавця складений на сертифікат на право на земельну ділянку (пай), без зазначення будь-яких реквізитів земельного паю або земельної ділянки (не зазначено розмір умовних гектарів, місце розташування землі, землі якого КСП підлягали розпаюванню). У звязку з тим, що нотаріусу для оформлення спадщини надано Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 14,9388 га, виданий 30 січня 2008 року Красноармійською райдержадміністрацією Донецької області на імя спадкодавця ОСОБА_2 - у нотаріуса відсутня можливість правильно тлумачити зміст заповіту та ідентифікації спадкового майна (а.с. 32).

Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, вона була власником земельну ділянку і право на земельний частку (пай), який вона заповідала у 2001 році ОСОБА_1А їй вже не належало, а спірна земельні ділянка не входить до складу спадкової маси за заповітом ОСОБА_2 від 15 жовтня 2001 року. Крім того, заповіт спадкодавця складений на сертифікат на право на земельну ділянку (пай), без зазначення будь-яких реквізитів земельного паю або земельної ділянки (не зазначено розмір умовних гектарів, місце розташування землі, землі якого КСП підлягали розпаюванню).

Такий висновок суду є вірним та відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, регулюються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-1У зі змінами та доповненнями (далі Закон № 899).

Згідно ст.1 Закону № 899 право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Як передбачено ст. 2 Закону № 899, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст.3 Закону № 899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Положеннями ч.1 ст.12 Закону № 899 передбачено, що оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості)

З розяснень Верховного Суду України, що містяться у постанові Пленуму від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим документом (п.10)

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п.11 зазначеної постанови).

З тексту заповіту ОСОБА_2 вбачається, що вона заповіла належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай), власником якого вона є, ОСОБА_1, не зазначивши реквізитів земельного паю, тобто заповіла право на земельну частку (пай).

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_2 скористалась своїм правом на виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), оформивши таким чином своє право приватної власності на земельну ділянку площею 14,9388 га, кадастровий номер :06:000:0151, яку надано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 125164, виданого 30 січня 2008 року.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з часу оформлення спадкодавцем права власності на спірну земельну ділянку, ОСОБА_2 втратила право на земельну частку (пай), скориставшись процедурою передачі її у власність, яка передбачена Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України , апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: