Справа № 202/3413/17
Провадження № 2/202/1807/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Дмитрієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 702. Від шлюбу мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказала, що з травня 2015 року шлюбні відносини фактично були припинені, вони з відповідачем почали жити окремо і перестали вести спільне господарство. Зазначила, що сімейно-шлюбні відносини припинилися через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Повідомила, що поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не збирається, спільне проживання та збереження сімї неможливе і суперечитиме її інтересам.

Позивачка в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви від 26.06.2017 року просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати.

Відповідач в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви від 26.06.2017 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27 вересня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 702, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. У зазначеному шлюбі народилася спільна дитина: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1087 від 19 жовтня 2010 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача.

Також, судом встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з травня 2015 року, примирення неможливе. Спори щодо місця проживання дитини та поділу мана відсутні.

Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним.

Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги.

При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивач та відповідач наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст. ст. 104, 110 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 57, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 27 вересня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 702, які мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар