Справа № 336/4316/16-ц
Пр. № 2/336/1332/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2017р. м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумова О.О., при секретарі Сергієнко С.О. за участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Запорізькій автомобільний ремонтний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі ,-
14 грудня 2016 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі ( а.с.65-66).
Відповідачем 02.02.2017р. надана заява про перегляд заочного рішення. 28 березня 2017р. Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, розглянувши заяву відповідача, виніс Ухвалу про скасування заочного рішення та призначив розгляд справи в загальному порядку (а.с. 103).
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в первісному позові, просить позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі, в разі відсутності відповідача, просив винести заочне рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Причини неявки до суду не повідомив.
У відповідності до ч.4 ст. 169 , ст.224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір. Згідно копії трудової книжки, позивач, відповідно до наказу № 8/02/15 від 28.02.2015р. звільнився з 01.03.2015р. за власним бажанням ( а.с.7).
На час звільнення відповідач мав заборгованість із заробітної плати перед позивачем в розмірі 9885,07 грн., що підтверджується довідкою № 143 від 23.03.2016р. (а.с.3).
Статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( ст.4 КЗпП).
Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею ст. 21 КЗпПУ визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства, колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст.1 Закону України « Про оплату праці», ст.. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Заробітна плата виплачується працівникам роботодавцем ( ст. 97 КЗпП).
Вказані норми законодавства передбачають, що заробітну плату виплачує роботодавець або уповноважений ним орган.
Положеннями ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачені порядок та умови виплати заробітної плати.
Так, відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Статтею 24 Закону України «Про оплату праці»,визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Статтею 47 КЗпПУ передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п.20 Постанови ПВСУ від 24.12.1999р. № 13 « про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст..27 Закону України «Про оплату праці» та до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами і доповненнями, середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до наданої довідки, заробітна плата позивача за січень місяць 2015р. становила 2296,19 грн., за лютий - 2224,46 грн., його середьомісячна зарплата становить 2260,33грн.( 2296,19 + 2224,46): 2).
Відповідно до матеріалів справи, відповідач розрахувався з позивачем,виплативши йому заборговану заробітну плату в повному обсязі 23.09.2016р.( а.с.73,74)., перерахувавши на картку 20.09.2016р. 5700,00 грн., 23.09.2016р. - 4185,07 грн.
Відповідно до ч.2 ст 233 КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. № 8-рп/2013 визначено, що під заробітною платою, що належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ст.238 КЗпПУ при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012р. по справі № 1-5/2012 зазначив, що положення ч. 1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117,237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки пор день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

С запереченнями відповідача проти позову в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки з 31.12.2015р. по 29.08.2016р.,в зв'язку з арештом банківських рахунків, суд не може погодитися.

Позивача, відповідно наданої копії трудової книжки, було звільнено з 01.03.2015р., а арешт рахунків, за твердженням відповідача, відбулося 31.12.2015р. З дня звільнення позивача і до арешту банківських рахунків, як зазначає відповідач,сплинуло десять місяців, протягом яких відповідач не розрахувався з позивачем.

Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів того, що рахунки були арештовані. В матеріалах справи відсутні будь-які докази : Постанови господарського суду Запорізької області, постанови Шевченківського ВДВС ЗМУЮ, довідки,виписки банківських установ, тощо.

Суд вважає, що позовні вимоги по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України,якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідач,02.02.2017р. подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, судовий збір не сплатив, просив відстрочити сплату судового збору до моменту винесення судом рішення, посилаючись на відсутність грошових коштів на розрахункових рахунка.

Суд, відповідно до ст.. 82 ЦПК України, постановив ухвалу від 03.02.2017 року про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір» ставка судового збору для юридичних осіб з 01.01.2017р. становить: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1600 грн., за подачу заяв про перегляд заочного рішення - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 800 грн.

Згідно ст.. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.43,124 Конституції України, ст..ст. 1,24,27 «Про оплату праці», ст..ст.21,115,116,117,233,238 КЗпП України,ст..ст.4,5 Закону України «Про судовий збір», ст..ст.10,11,60,88,197,213-215,367 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ДП « Запорізькій автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства « Запорізькій автомобільний ремонтний завод», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул..Уральська,1, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою :АДРЕСА_1, середню заробітну плату за затримку розрахунку по заробітній платі у розмірі 44303,84 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізькій автомобільний ремонтний завод», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул..Уральська,1, , в дохід держави судовий збір в розмірі 2400 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку по заробітній плати - в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до положень ч.3 ст. 232 ЦПК України апеляційна скарга на повторне заочне рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов