РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочно

27.06.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Чішман Л.М.

при секретарі Савіній Л.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договорами позики від 01.04.2013 року та від 09.04.2013 року в сумі 893 384 грн., 0,1% річних у розмірі 2 356 грн., а всього 895 740 грн.; стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 10.08.2013 року в сумі 388 428 грн., 3 % річних у розмірі 28 764 грн., а всього 417 171 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати на її користь.

В позові зазначила про те, що 01.04.2013 року та 09.04.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 були укладені договори позики, на виконання яких позивачем було передано грошові кошти в сумі 18 000 доларів США та 16 500 доларів США відповідно. Додатково 10.08.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивачем передано суму в розмірі 16 500 доларів США. На підтвердження укладення вказаних договорів позики відповідачем ОСОБА_2 були написані розписки. 01.01.2014 року ОСОБА_2 продовжив договір позики шляхом укладення письмового договору позики про повернення грошових коштів у сумі 276 000 грн. (отриманих 01.04.2013 року та 09.04.2013 року ) Строк повернення позики визначено до 30.03.2014 року. В зазначені терміни ОСОБА_2 борг не повернув. Крім того, позивач вважає, що ОСОБА_3 є солідарним боржником, оскільки письмово надала згоду на укладення договору позики, засвідчивши його своїм підписом. В подальшому відповідачі стали уникати спілкування з позивачем, на її звернення повернути грошові кошти добровільно відповідачі відмовились.

Позивач подала заяву, в якій позивач просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. (а.с. 28)

Відповідачі в судові засідання 27.03.2017 року та 27.06.2017 року не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством. Судові повістки, які направлялись відповідачам, повернулись на адресу суду невручені, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». (а.с. 24-27, а.с. 33, 34)

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідачів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.04.2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 146 340 грн., (що у еквіваленті становить 18 000 доларів США), вказану суму зобовязується повернути до 30.06.2013 року. (а.с. 12)

09.04.2013 року ОСОБА_2 була складена розписка про те, що він взяв у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 134 145 грн. (що в еквіваленті 16 500 доларів США), вказану суму зобовязується повернути до 10.05.2013 року. (а.с. 13)

10.08.2013 року ОСОБА_2 була складена розписка про те, що він взяв у ОСОБА_1 грошову позику на три місяці в сумі 16 5000 доларів США. Вказану суму зобовязується повернути у вказаний термін. (а.с. 14)

01.01.2014 року між ОСОБА_1І та ОСОБА_2 укладено договір позики. Відповідно до п. 2.1. договору розмір позики становить 276 000 грн. Розділом третім договору передбачено, що сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору (кошти отримані ОСОБА_2 відповідно до розписок від 01.04.2013 року та 09.04.2013 рока). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Пунктами 4.1. та 5.1. встановлено, що строк позики розпочинається з моменту набрання договором чинності і становить 90 календарних днів, після закінчення визначеного строку позичальник зобовязується протягом 3 (трьох) робочих днів повернути позикодавцеві позику. Пунктом 6.4. договору передбачено, що за порушення строків повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення. (а.с. 15)

Оригінали зазначених розписок та договору досліджені в судовому засіданні.

В рахунок погашення боргу за розпискою від 10.08.2013 року, ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 кошти в сумі 500 доларів США та 1000 доларів США.

Позику у повному обсязі ОСОБА_2, в зазначені в розписках та договорі строки, не повернув, належним чином зобовязання не виконав, доказів про протилежне суду не надав.

Стаття 629 ЦК України прямо передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13 викладена правова позиція, відповідно до якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно частин першої та другої ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом не встановлено підстав для стягнення заборгованості за вказаними договорам з відповідача ОСОБА_3, оскільки відповідно до досліджених доказів, розписки та договір позики складені та підписані лише відповідачем ОСОБА_2 Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 письмово надала згоду на укладення договору позики, засвідчивши його своїм підписом, а також на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом обіцяли повернути борг не є підставою для виникнення зобовязань та стягнення заборгованості, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договорами позики з ОСОБА_3

Разом з тим, оскільки відповідач, взяті на себе зобовязання у визначений строк не виконав, суд застосовує відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за розписками від 01.04.2013 року та 09.04.2013 року, яка становить 280485,00 грн. ( 146340,00 грн. + 134145,00 грн.)

Умовами договору від 01.01.2014 року передбачено стягнення 0,1 % штрафу від суми позики за кожен день прострочення, строк повернення позики становив 90 календарних днів та закінчився 30.03.2014 року. За період з 31.03.2014 року по 28.11.2016 року 0,1 % штрафу за кожний день прострочення становить 271229,00 грн. ( 280485,00 грн. х 0,1% : 365 днів х 967 днів прострочки).

Заборгованість відповідача за розпискою від 10.08.2013 року становить 15 000 доларів США (з урахуванням повернутих 1 500 доларів США), що еквівалентно 388 428 грн. (станом на 05.12.2016 року курс долара США становив 25,8952 грн.).

За вказаною розпискою стягненню підлягають 3% річних від простроченої суми, за період з 31.03.2014 року по 30.11.2016 року що становить 1110,8 доларів США ( 15 000 доларів США х 3% : 365 днів х 901 день прострочки ), що еквівалентно 28 764 грн. (станом на 05.12.2016 року курс долара США становив 25,8952 грн.)

Таким чином, суд задовольняє позов частково та стягує з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 01.04.2013 року та 09.04.2013 року в розмірі 551713,00 грн. ( 280485,00 грн. - заборгованість + 271229,00 грн. -штраф) та за договором позики від 10.08.2013 року в розмірі 417 171 грн.( 388428,00 грн.- заборгованість + 28764 - 3% річних), а всього 968884,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 01.04.2013 року та 09.04.2013 року, яка станом на 28.11.2016 року становить 551 713,00 грн., заборгованість за договором позики від 10.08.2014 року, яка станом на 30.11.2016 року становить 417 171 грн., а всього 968884,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 6 890,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.М.Чішман