Номер провадження: 22-ц/785/4329/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія» про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСББ «Вікторія» про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/5681/16-ц від 23.08.2016 року, що набрало чинності 05.09.2016 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період з 1996 року по 2004 рік за адресою Одеська область, м. Б-Дністровський, вул. Плавнева, 64 а, кв. 3.

11 січня 2004 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС 3120405, актовий запис №218..

Після його смерті відкрилася спадщина на АДРЕСА_1 а, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, яка належала померлому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 26.09.1997 року.

Посилаючись на те, що приватизацію вищезазначеної квартири було проведено з порушенням діючого законодавства позивач уточнивши свої позовні вимоги просила суд визнати за нею право власності на квартиру №3, яка розташована за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Плавнева, 64 а, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 11 січня 2004 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_6, померлого 11.01.2004 року, право власності на кв. №3, яка розташована за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Плавнева, 64 а, житлова площа 12,1 кв.м.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 11 січня 2004 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС 3120405, актовий запис №218.

Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 а, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, яка належала померлому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 26.09.1997 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/5681/16-ц від 23.08.2016 року, що набрало чинності 05.09.2016 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період з 1996 року по 2004 рік за адресою Одеська область, м. Б-Дністровський, вул. Плавнева, 64 а, квартира 3.

Таким чином ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом четвертої черги спадкування майна ОСОБА_6, який помер 11 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На час відкриття спадщини позивач проживала із спадкодавцем, відмови від спадщини не заявляла, а отже у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину у вигляді квартири №3 по вул. Плавнева, в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Суд вважаючи, що інших спадкоємців майна померлого ОСОБА_6 немає, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольнив позов.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Спадковим реєстром врегульовано порядок внесення відомостей до нього та порядок отримання інформації з реєстру. Положенням про спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністрества юстиції України від 17.10.2000 року № 51/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.04.2005 року за № 373/10653 передбачено у відповідності до п. 3.2 право на отримання витягу з реєстру належить, зокрема - спадкоємцям померлого при предявленні свідоцтва про смерть останнього витяги про заповіти та спадкові договори, спадкові справи, - суду, прокуратурі, органам дізнання і досудового слідства у звязку з цивільними, господарськими, адміністративними або кримінальними справами, що знаходяться у провадженні цих органів, з обовязковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу та при предявленні свідоцтва про смерть заповідача/спадкодавця витяги про заповіти та спадкові договори, спадкові справи.

Проте, позивач такого доказу не надала, та клопотання про витребування доказів не заявляла, внаслідок чого не було досліджено ключових доказів, які б могли підтвердити факт наявності чи відсутності інших спадкоємців, наявності відкритих спадкових справ тощо. Не дослідивши такі докази неможливо вирішити питання про відсутність інших спадкоємців, а висновок суду має характер припущення та не підтверджений належними та допустимими доказами.

Позивач звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину а відповідь нотаріуса від 05.12.2016 року містить загальні відомості щодо порядку прийняття спадщини, і не містить будь-якої інформації про наявність відкритих спадкових справ після смерті ОСОБА_6, не містить відмови нотаріуса ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому не є відповідним документом передбаченим чинним законодавством (постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину).

Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа.

Зазначені порушення призвели до невірного застосування норм матеріального права, а саме порядку набуття права власності на спадкове майно. Так, чинним законодавством передбачено, що право власності на спадкове майно отримується на підставі свідоцтва про право на спадщину, і тільки у випадку неможливості отримати таке свідоцтво виникає спір про право на спадщину та позивач отримує право звернутися до суду за визнанням права власності.

Допущення позивача до четвертої черги спадкування за законом, було можливе лише у випадках відсутності заповіту визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини.

Проте суд не зясувавши наявність чи відсутність заповіту та прав на спадкування за заповітом інших осіб, допустив спадкування четвертої черги за законом, чим порушив норми матеріального права, застосувавши норми, що регулюють спадкування за законом тоді як померлий ОСОБА_6 склав на імя ОСОБА_2 заповіт. Тому застосуванню підлягають норми, що регулюють спадкування за заповітом.

Одночасно з вищевикладеним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала разом з померлим, ОСОБА_6, за адресою м. Б.-Дністровський, АДРЕСА_3 з 1995 року по 2002 рік. Перед смертю останній сильно хворів потребував сторонньої допомоги.

З 2002 року та на момент смерті ОСОБА_6 проживав ІНФОРМАЦІЯ_3. Помер останній 11.01.2004 року, про що видано свідоцтво про смерть ОСОБА_7 відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції № 218 від 13.01.2004 року.

20 березня 2004 року ОСОБА_2 звернулася до Першої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

На підставі цієї заяви було заведено спадкову справу за номером 513 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Окрім того, ОСОБА_2 зверталась до Першої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини у вигляді саме цієї квартири, проте внаслідок певних подій та умов отримати таке свідоцтво їй не надано.

Таким чином єдиним спадкоємцем за заповітом усього майна померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_2 права та обовязки якої порушено оскаржуваним рішенням.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд викладені обставини з`ясував неповно, висновок суду не відповідає викладеним обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог, які є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1213 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8