Провадження № 22-ц/780/2585/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Журби С.О.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач ПАТ Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 06 вересня 2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №16-07-Ип/40, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23 900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних строком до 05.06.2012 року.

В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір від 06.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №4741,4742, за умовами якого відповідачі як іпотекодавці передали в іпотеку банку як іпотекодержателю квартиру №11 в будинку №10 по вулиці Учгоспній, 2 в м.Біла Церква загальною площею 44,0 кв.м., жилою площею 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат.

Позивач зазначав, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість не сплачена, а тому він має право ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.

Тому просив суд в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.06.2015року становить 2174207 грн. 65 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також позивач просив виселити відповідачів з квартири, яка передана в іпотеку, і стягнути з відповідачів солідарно судовий збір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що факт оплати в січні 2015 року в рахунок погашення боргу 77 доларів США не перериває перебіг позовної давності, оскільки він сплив у листопаді 2011 року та заборгованість станом на 05.06.2012 року, тобто, на кінець дії строку складала 17976,44 доларів США, та всі інші платежі, здійснені позичальником ОСОБА_2 після визначеного терміну сплати не мають правового значення, оскільки банк повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років з дня коли у нього, як кредитора, виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.04.2016року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності для предявлення вимог, а також незаконного нарахування відсотків після закінчення строку виконання зобовязання, передбаченого договором. Рішення суду по даній справі було оскаржено позивачем до апеляційного суду Київської області. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківськогго міськрайонного суду від 06.04.2016року залишено без змін. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.07.2016року було оскаржено в касаційному порядку. Ухвалою ВССУ від 16.11.2016року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.04.2016року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.07.2016року скасовано і справу передано на новий розгляд.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №16-07-Ип/40, згідно умов якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012 року. Додатком №1 до цього договору є Графік повернення кредиту (а.с.10-13, 14).

В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 06.09.2007року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за умовами якого відповідачі, як іпотекодавці, передали в іпотеку банку, як іпотекодержателю, наступне нерухоме майно: квартиру №11 в будинку №10 по вулиці Учгоспній, 2 в місті Біла Церква, загальною площею 44,0 кв.м., жилою площею - 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат. Дана квартира належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради 22.02.1995 року за номером №11546, зареєстрованим в Білоцерківському МБТІ від 10.02.1997 року, запис у реєстровій книзі за №12707. Наведене підтверджено копією Іпотечного договору (а.с.15-18).

Пунктом 5 цього договору узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки, яка становить 151093 грн.

Також встановлено, що позичальник ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобовязання щодо вчасного та належного повернення коштів за кредитним договором.

Згідно з п.3.4 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати процентів, неустойки відповідно до умов кредитного договору. Пунктом 8.4.3 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд іпотекодержателя або іпотекодержателем самостійно на підставі цього договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду.

Відповідно п.3.2 кредитного договору позичальник зобовязується проводити погашення кредиту шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості згідно додатку №1.

За п.3.4 банк має право припинити видачу кредитних коштів позичальнику, продовженні строку дії цього договору, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки, згідно з умовами кредитного договору у разі: п. б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі проводив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, згідно з п.п.3.2,4.3,4.4.

Відповідно до п.4.3 договору позичальник сплачує проценти щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця згідно з додатком №1 до кредитного договору.

Згідно з п.5.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених цим договором, в іпотеку передається нерухоме майно: квартира №11 житлового будинку №10 по вулиці Учгоспній, 2 в місті Біла Церква.

Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

За п.8.4.7 та 8.4.8 іпотекодержатель може у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього договору, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору.

Відповідно до п.10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно за цим договором здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або самостійно іпотекодержателем на умовах цього договору.

Згідно з п.11.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання за кредитним договором у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків здійснюється з моменту надання кредиту до моменту повернення кредиту. Момент повернення кредиту визначено сторонами 05 червня 2012 року, тобто до кінця дії кредитного договору.

Додатком №1 до Кредитного договору «Графік зменшення розміру заборгованості по кредиту» передбачено щомісячне погашення як тіла кредиту так і відсотків. Тобто сторони визначили часткове щомісячне погашення заборгованості по кожному конкретному виду зобовязань за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06.09.2007 року, наданим позивачем до суду, заборгованість ОСОБА_2 станом на 05.06.2015 року становила 2174207 грн. 65 коп., з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу 17976,46доларів США, що еквівалентно 377 751 грн. 94 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 9321,59 доларів США, що еквівалентно 195881 грн. 10 коп.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсотках - 1600574 грн. 61 коп.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

0Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦЛК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається із наданого розрахунку основної заборгованості по кредиту, банк нараховував позичальнику сплату щомісячних платежів, які визначені у графіку по кожному періоду від 06.09.2007 року до 05.06.2012 року. Останній платіж позичальником на погашення заборгованості за кредитом здійснено 27.11.2008 року. Заборгованість станом на 05.06.2012 року склала 17 976,44 доларів США. Зважаючи на те, що позовну заяву до суду банк подав 28.08.2015 року, - то банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості по кредиту у розмірі 17976,44 доларів США.

За період від 06.09.2007 року до 05.06.2015 року позичальниця сплатила в рахунок погашення відсотків 11 725,04 доларів США., а тому заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 05.06.2015 року склала 1357,72 доларів США , яка обчислюється із суми нарахованих відсотків 13082,76 доларів США за мінусом сплачених 11725,04 доларів США.

Зважаючи на строки позовної давності, за якими встановлено, що якщо минув строк позовної давності по стягненню основної суми заборгованості, то і до нарахованих відсотків строк позовної давності також є пропущеним.

З наданого розрахунку вбачається, що позивач нараховував відсотки на суму заборгованості, визначеної в розмірі 17 976,46 доларів США, яка є сталою починаючи від 30.11.2008 року.

Представником відповідача в судовому засіданні було надано оригінали квитанції про оплату кредитної заборгованості з яких вбачається, що за квитанцією №1 від 26.02.2013 року сплачено 170 доларів США погашення заборгованості згідно договору №16- 07-Ип/40 від 06.09.2007 року на рахунок 3802; квитанція №1 від 14.01.2015 року сплачено 77 доларів США погашення заборгованості по кредитному договору №16-07-Ип/40 від 06.09.2007 року на рахунок 3802 . Отже, відповідачка погашала заборгованість без вказівки, що це погашалися саме відсотки за користування кредитом.

Згідно пункту 4.3 Кредитного договору визначено, що позичальник сплачує відсотки за користування кредитом щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця згідно із додаток №1 до Даного договору. Відсотки сплачуються на рахунок №0/3802. Таким чином, суд не мав підстав однозначно стверджувати, що позичальниця, погашаючи заборгованість, сплачувала саме відсотки за користування кредитом.

Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 05 червня 2012 року. Пунктом 7.7 Кредитного договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань по даному Договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

З позовною заявою банк звернувся до суду лише 28.08.2015 року згідно вихідного номеру №9-244200/5468, тобто з пропуском трирічного терміну.

У п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

В правовій позицій ВСУ від 02 листопада 2016 року у справі №6- 1174цс16, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд вірно зазначив, що всі платежі, здійснені позичальником після визначеного терміну сплати, не мають правового значення і банк повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт оплати в січні 2015 року в рахунок погашення боргу 77 доларів США не перериває перебіг позовної давності, оскільки він сплив в листопаді 2011 року та заборгованість станом на 05.06.2012 року, тобто, на кінець дії строку складала 17 976,44 доларів США, та всі інші платежі, здійснені позичальником ОСОБА_2 після визначеного терміну сплати, не мають правового значення, оскільки банк повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років з дня, коли у нього, як кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а позивач звернувся до суду з даним позовом у серпні 2015 року, а тому суд вірно вважав, що позов не підлягав до задоволення, оскільки позивач пропустив строк позовної давності.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_7