Єдиний унікальний номер 225/1436/17 Номер провадження 22-ц/775/1050/2017
Головуючий у 1 інстанції: Андреєв В.В. Єдиний унікальний номер 225/1436/17
Доповідач: Новікова Г.В. Номер провадження 22-ц/775/1050/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

05 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

при секретарі: Молдованові Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної міської лікарні, зацікавлена особа: Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що його дружина ОСОБА_2 знаходилась у трудових відносинах з Центральною міською лікарнею м.Дзержинська (м.Торецьк) в період з 21.03.1994 року по 12.02.2014 року.

Під час роботи вона отримала травму, у звязку з чим з 23 березня 2013 року по 08.01.2014 року знаходилась на лікуванні. При оформленні листків непрацездатності ОСОБА_2 від 13.05.2013 року; від 21.06.2013 року; від 28.08.2013 року; від 24.10.2013 року; від 27.12.2013 року; від 04.01.2014 року лікарями Центральної міської лікарні м.Дзержинська внесені відомості про вказану травму, як отриману на виробництві. За зазначеними листками непрацездатності за рахунок коштів Фонду нараховано до сплати 20415,36 грн.. За життя ОСОБА_2 допомоги з тимчасової втрати працездатності не отримала.

Згідно з рішенням Дзержинського міського суду від 30 січня 2014 року, яке ухвалою апеляційної інстанції залишено без змін, встановлено, що травма, отримана ОСОБА_2 не повязана з виробництвом. Оскільки в листках непрацездатності зазначено,що це виробнича травма,то Фонд відмовився оплатити лікарняні листки.

18 листопада 2015 року відповідачем нарахована та направлена до сплати довідка-розрахунок допомоги з тимчасової непрацездатності ОСОБА_2. Фонд, посилаючись на п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку із тимчасовою втратою працездатності та витратами,зумовленими похованням», повернув відповідачу документи разом з довідкою- розрахунком.

17.05.2016 року він звернувся до Центральної міської лікарні з заявою про видачу нових листків непрацездатності ОСОБА_2 або внесення до них змін,щоб було зазначено,що це невиробнича травма. 16.06.2016 року листом йому відмовлено у задоволенні заяви. Вважає дії відповідача протиправними.

Відповідачу відомо, що 23.03.2013 року ОСОБА_2 отримала травму, не повязану з виробництвом, оскільки відповідачем був складений акт за формою Н-5.

16.04.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду, ухвалою апеляційного суду Донецької області відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання нещасного випадку виробничою травмою.

Відповідно до ст.988 ЦК України відповідач повинен при настанні страхового випадку вжити заходів щодо оформлення необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати.

Але відповідач листки непрацездатності не оформив належним чином, добровільно усунути порушення при заповненні листків непрацездатності відмовився, чим порушив права позивача, передбачені ст.ст. 1216,1217,1227,1229,985 ЦК України на отримання страхових виплат у звязку з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_2 Просив визнати бездіяльність відповідача «Центральна міська лікарня» м. Торецька протиправною та зобовязати відповідача видати листки непрацездатності ОСОБА_2 із зазначенням фактичних обставин травми 23.03.2013 року.

Рішенням Дзержинського міського суду від 11 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що предметом позову не є вимоги про виплату йому лікарняних як спадкоємцю ОСОБА_2.

ОСОБА_2 за життя зверталась до лікарні про виплату допомоги з тимчасової непрацездатності шляхом надання працедавцю листків непрацездатності, як це передбачено ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Факту звернення ОСОБА_2 з листками непрацездатності до працедавця для надання допомоги відповідач не заперечує. Більш того, відповідач стверджує, що підприємство, де працювала ОСОБА_2, зверталось до відповідних відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з заявами-розрахунками на виплату ОСОБА_2 матеріальної допомоги.

Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підтвердив факт отримання від лікарні заяви-розрахунку, але не виконав її в звязку з відсутністю законних підстав для її виконання.

Фонд соціального страхування не має правових підстав для виплати ОСОБА_2 допомоги, оскільки в листках тимчасової непрацездатності відповідачем вказано отримання травми на виробництві, тоді як Фонд забезпечує виплату страхових випадків, не повязаних з виробництвом.

Тобто, при заповненні листків непрацездатності ОСОБА_2 відповідачем допущені порушення, які унеможливлюють Фонд здійснити страхові виплати.

Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження ОСОБА_2 не видавалось та не надсилалось. Тому висновок суду про те, що за життя ОСОБА_2 не оскаржила відмову в наданні допомоги з тимчасової непрацездатності не ґрунтується на доказах, досліджених судом. Також висновок суду, що наявність заяв-розрахунків, які відповідач подавав до сплати до Фондів соціального страхування, не доводить факт нарахування цього виду матеріального забезпечення та суперечить п.3 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідно до якої Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

В заяві-розрахунку страхувальник зазначив повну нараховану суму допомоги з урахуванням обовязкових утримань. Виплату матеріального забезпечення страхувальник зобовязаний здійснити у встановлений законом термін після отримання від робочих органів Фонду коштів на окремий рахунок. Тому, нарахування матеріального забезпечення ОСОБА_2 мало місце, але не отримано за протиправними діями відповідача, який не вжив заходів щодо виконання свого ж рішення про призначення ОСОБА_2 матеріального забезпечення.

Вказує, що 17 травня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу нових листків непрацездатності ОСОБА_2 або внесення до них змін, виключивши з них відомості про отримання ОСОБА_2 23.03.2013 року травми на виробництві, проте відповідач відмовився зробити такі зміни. На думку апелянта, така відмова є протиправною, оскільки контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, розгляд підстав та правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, покладається на комісію із соціального страхування, що створюється за основним місцем роботи.

Відповідачу відомо про невідповідність запису в листках непрацездатності ОСОБА_2 фактичним обставинам, оскільки відповідачем був складений акт за формою Н-5, також відповідачу неодноразово Фонд відмовляв у виплатах заяви розрахунку саме з цих підстав. Ці обставини також зазначені в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року. Тому, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не застосував норми закону, що мали бути застосовані, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1, представник виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за дорученням-Величко О.В. та представник Центральної міської лікарні м. Торецька за дорученням-Берковець В.І. надали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок виниклого непорозуміння з визначенням виду травми ОСОБА_2,не встановлено на який із Фондів покладено обовязок виплатити їй матеріальне забезпечення; за лікарняними листами не було нараховано матеріальної допомоги у звязку із захворюванням, а тому зазначена сума не відноситься до спадкової маси і у позивача на неї не виникло права як у спадкоємця.

Разом з тим, такий висновок суду не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 знаходилася в трудових відносинах з відповідачем, працювала з 21.03.1994 року в якості молодшої медичної сестри рентгенологічного відділення. 23 березня 2013 року під час виконання своїх посадових обовязків, в неї погіршився стан здоровя, у звязку з чим вона впала та отримала травму. В період часу з 23 березня 2013 року по 08 січня 2014 року ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному. В лікарняних листках причину непрацездатності було зазначено, як нещасний випадок на виробництві (код 4) , що підтверджується листками непрацездатності . Однак, на підприємстві було складено акт за формою Н-5, а саме травма не повязана з виробництвом,про що свідчить запис на листках непрацездатності та ця обставина встановлена судовим рішенням.

За рішеннями комісії по соціальному страхуванню Центральної міської лікарні в призначенні допомоги ОСОБА_2 було відмовлено з підстав, що оплата по коду 4 не проводиться, про що свідчать протокол № 6 від 30.05.2013 року, протокол №7 від 30.07.2013 року, протокол №19 від 01.10.2013 року, протокол №11 від 30.11.2013 року, протокол №1 від 30.01.2014 року.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем є її чоловік ОСОБА_1.

Звертаючись із позовними вимогами про визнання бездіяльності відповідача та зобовязання його видати листки непрацездатності ОСОБА_2 з зазначенням фактичних обставин травми, ОСОБА_1 зазначав, що лікарня допустила бездіяльність, не внісши відповідних змін до лікарняних в частині,що це не виробнича травма; до комісії із соціального страхування не звернулася, що унеможливлює отримання нарахованої допомоги з тимчасової непрацездатності.

Порядок заповнення листка непрацездатності визначає Інструкція про порядок заповнення листка непрацездатності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406 (далі Інструкція).

Пунктом 3.3 Інструкції N 532 чітко визначений порядок заповнення графи "Причина непрацездатності:" - обов'язково підкреслити відповідну причину звільнення від роботи. Пункти 2, 4 виправленню не підлягають.

Це також передбачено пунктом 5.1.6 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.04.2008 р. N 189, - у разі звернення хворого з приводу нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві без направлення підприємства в медичній карті амбулаторного (стаціонарного) хворого лікуючий лікар вказує дату та час звернення хворого; дату, час, місце та обставини травми; вид травми (виробнича чи побутова) зі слів хворого, які надалі не можуть виправлятись або змінюватись.

Пунктом 12 Інструкції N 532 передбачено,що у разі втрати листка непрацездатності оформлення дубліката листка непрацездатності здійснюється лікуючим лікарем при наявності довідки з місця роботи про те, що виплата за цим ЛН не здійснювалася. У верхньому правому кутку ЛН зазначається "дублікат", у графі "Звільнення від роботи" одним рядком записується весь період непрацездатності, що підтверджується підписом і печаткою лікуючого лікаря та голови лікарсько-консультативної комісії.

За встановлених обставин передбачені законодавством підстави для зобовязання відповідача змінити та видати листки непрацездатності ОСОБА_2 з зазначенням фактичних обставин травми про те, що травма не є виробничою, відсутні. Інших вимог позивач не заявляє.

Висновок суду першої інстанції про те,що внаслідок виниклого непорозуміння з визначенням виду травми ОСОБА_2,не встановлено на який із Фондів покладено обовязок виплатити їй матеріальне забезпечення та що сума матеріального забезпечення за лікарняними листками за життя дружини позивача нарахована не була, а тому не може бути передана спадкоємцю чи членам сімї є передчасним, оскільки вимоги по виплаті суми матеріального забезпечення за лікарняними листками позивачем не заявлялися. Тобто суд вийшов за межі заявлених вимог.

Таким чином,рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду від 11 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центральної міської лікарні, зацікавлена особа: Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: