АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 755/3638/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Арапіна Н.Є.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3034/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Кирилюк Г.М., Панченка М.М.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_5 треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ надання адміністративних послуг Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про вселення.

Свої вимоги мотивувала тим, що 31 серпня 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва доньку позивача - ОСОБА_5 визнано недієздатною.

13 листопада 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м.Києва позивача було визнано опікуном над недієздатною ОСОБА_5. 2

7 квітня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України шляхом проведення електронних торгів було реалізовано належну позивачу на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Переможцем електронних торгів став ОСОБА_6, який в кінці липня 2015 року зняв з реєстраційного обліку позивача та її недієздатну доньку ОСОБА_5

20 серпня 2015 року ОСОБА_6 продав зазначену квартиру ОСОБА_2. 29 грудня 2015 року Відділом надання адміністративних послуг Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації було поновлено реєстрацію позивача та її недієздатної доньки ОСОБА_5 у спірній квартирі. На сьогодні відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. Просила вселити її та недієздатну доньку ОСОБА_5 в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 в особі опікуна ОСОБА_4 треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ надання адміністративних послуг Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що 20 серпня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 відповідач придбала у ОСОБА_6 трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який в свою чергу придбав зазначену квартиру на прилюдних електронних торгах 27 квітня 2015 року. У спірній квартирі зареєстровані недієздатна - ОСОБА_5. Оскільки право власності позивача ОСОБА_4 припинилося з моменту відчуження квартири, то припинилося й право користування цією квартирою донькою позивача - ОСОБА_5 Просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ надання адміністративних послуг Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення, позбавлення права користуватися житловим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачапросить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов ОСОБА_4 відхилити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент придбання спірної квартири недієздатна та її мати не були зареєстровані, про обставини, пов'язані зі зняттям їх з реєстрації відповідачу не було відомо. Вказує, що суд зробив передчасний висновок, вважаючи встановленими обставини незаконного виселення позивачів за первісним позовом із спірної квартири та не перевірив обставину стосовно знаходження у приватній власності ОСОБА_4 як опікуна недієздатної ОСОБА_5 іншого нерухомого майна, а саме двох жилих квартир. Крім того, вважає, що припинення прав власності на квартиру позивача припиняє право користуватися квартирою членами її сім'ї.

В судовому засіданні представник відповідачапідтримав апеляційну скаргу з наведених в ній доводів, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Треті особи будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з'явилася, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини виникли між відповідачем, як власником квартири, та особою, яка не є і не була членом її сім'ї, крім того попередній власник ОСОБА_8 придбав спірну квартиру, яка належала позивачу та була реалізована шляхом продажу на прилюдних торгах, результати яких на даний час оспорюються. Судом першої інстанції не встановлено наявність, передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом позбавлення ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2009 року ОСОБА_5 визнано недієздатною. (а.с. 10)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2009 року ОСОБА_4 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_5. (а.с. 11)

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі, що не заперечувалось їх представником у судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року ОСОБА_6 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, яка згідно з цим договором набула право власності на спірну квартиру. (а.с. 128-129)

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правове значення для захисту права власності у такому разі має встановлення факту наявності у власника перешкод здійснювати своє право власності.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Встановлено, підтверджено належними доказами і не заперечується позивачем, що відповідач є власником спірної квартири, і її право власності не оспорюється і не заперечується.

Листами Державної міграційної служби та Департаменту соціального захисту інвалідів Міністерства соціальної політики України позивача повідомлено, що 29 грудня 2015 року було скасовано зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5. (а.с. 13, 14, 15)

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місце знаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (ч. 7 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Тобто, після укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, недієздатна донька позивача ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що після укладення договору купівлі-продажу квартири позивач та її недієздатна донька мають право користування чужим майном.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 була власником спірної квартири АДРЕСА_1.

27.04.2015 року спірну квартиру, як предмет іпотеки, за кредитну заборгованість перед ПАТ «Універсал банк» було реалізовано на прилюдних електронних торгах.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року визнано недійсним за результатами проведення Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 27 квітня 2015 року електронні торги щодо реалізації квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11 квітня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_6, ОСОБА_2, Державного підприємства «СЕТАМ», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та договору купівлі-продажу квартири відмовлено.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна (п.1 ч.1 цієї статті). Оскільки право користування майном є складовою частиною права власності на це майно (ч.1 ст.317 ЦК України), припинення права власності позивача та її недієздатної доньки на спірну квартиру внаслідок відчуження свідчить і про припинення у тому числі і права користування цією квартирою.

За таких обставин позовні вимоги про позбавлення позивачаправа користування спірною квартирою грунтуються на нормах матеріального закону і підлягають задоволенню на підставі ст.391 ЦК України.

Оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права користування квартирою є підставою для зняття особи з реєстрації місця її проживання і здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення її права користування жилим приміщенням, - підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 немає.

Представник позивачів за первісним позовом - адвокат ОСОБА_10, як на підставу своїх доводів щодо законності оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в судовому засіданні посилався на судову практику Верховного Сулу України, що міститься в його постанові від 22.06.2016 року у справі №6-197цс16.

Правовий висновок за вказаною постановою ВСУ полягає у тому, що особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Проте, обставини та правовідносини, які склалися між сторонами щодо вселення і усунення перешкод у здійсненні права власності, а також щодо виконання судового рішення та реалізації на прилюдних торгах предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4 та в якій зареєстрована її донька ОСОБА_5, у ційсправі та у справі №6-197цс16 є різними.

У справі №6-197цс16, в якій міститься висновок ВСУ, зазначено, що виселення особи із жилого приміщення, яке було придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, без надання іншого жилого приміщення не допускається, якщо реалізація цього іпотечного житла на прилюдних торгах відбулася за наслідками виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ці правовідносини, що пов'язані із виконанням судового рішення, ґрунтувалися на вимогах Закону України «Про іпотеку», а саме статтях 39, 40. Із даними правовими нормами кореспондується ст. 109 ЖК УРСР, яка й була застосована у справі №6-197цс16, яка переглядалася ВСУ.

Реалізація (продаж) на прилюдних торгах спірної квартири ОСОБА_4 відбулася в результаті виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №2/5201/11 від 15.02.2012 року, виданого на підставі рішення цього суду від 18.11.2011 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_11, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Отже, правовідносини, пов'язані із виконанням судового рішення у даній справі, ґрунтувалися на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», а саме загального порядку звернення стягнення на майно боржника, закріпленого у главі 4.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи (пункт 3).

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог не відповідає обставинам справи та наданим доказам, рішення суду підлягає скасуванню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві про вселення залишити без задоволення.

Зустрічний позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою № АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді