АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7471/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві), на дії державного виконавця.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити. Зазначає, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору з порушенням положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що виконавчі дії не були проведені у встановлений законодавством строк, а накладення арешту на автомобіль було неправомірним, оскільки таке майно є іпотечним та його ринкова вартість становить більшу суму ніж вона зобов'язана погасити.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 949, відповідно до якого звернуто стягнення на транспортний засіб: марка - Volkswagen, модель Tiguan, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2, рік випуску - 2013, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

31 липня 2017 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 949, виданого 07 липня 2015 за ВП № 48315189 (а.с.7).

Постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 12 серпня 2015 року оголошено в розшук майно боржника- транспортний засіб марки - Volkswagen, модель Tiguan, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2, рік випуску - 2013, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.9).

У зв'язку з оголошенням транспортного засобу в розшук 12 серпня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №949 від 07 липня 2015 року (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_1 не виконала виконавчий документ в самостійному порядку 24 серпня 2015 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві ГаєвськимС.М. винесено постанову про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 47 633,81 грн. (а.с.11).

22 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 116,85 грн. (а.с.12).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22 вересня 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачеві у зв'язку із перереєстрацією майна на іншого власника. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виділено в окреме провадження (а.с.13).

28 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Борисюком Р.А. відкрито виконавче провадження за ВП №48861245 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 47 633,81 грн. (а.с.14).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 08 вересня 2016 року в рамках виконавчого провадження ВП №48861245 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 47 633,81 грн. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.15).

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати постанову від 28 вересня 2015 року, винесену державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Борисюком Р.А. про відкриття виконавчого провадження №48861245 недійсною за Законом, тобто нікчемною, оскільки вона ухвалена з порушенням імперативної норми Закону (ч. 6 ст. 28 Закону): на не передбаченій підставі за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону та з порушенням встановленого строку; визнати виконавче провадження за №48861245, відкрите постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору на підставі виконавчого документу, яким є постанова від 24 серпня 2015 року ВП №48315189, таким, що підлягає закінченню у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнати постанову державного виконавця від 09 вересня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48861245 такою, що постановлена з порушенням вимог закону (за межами строку, встановленому Законом для відповідного виду стягнення) та такою, що підлягає скасуванню (а.с.1-4).

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 зазначила, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 28 Закону встановлено відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження. Постанова від 09 вересня 2016 року у ВП № 48861245 винесена майже через рік після відкриття цього провадження, що є порушенням ч. 2 ст. 30 Закону, відповідно якої державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Всупереч вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Борисюк Р.А. знехтував своїм обов'язком вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання виконавчого документу, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, не здійснив жодних заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом; державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст.49 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема, шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу є виконавчими документами.

Відтак, враховуючи, що боржник ОСОБА_1 не вчинила дій на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М. від 07 липня 2015 року у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, державний виконавець обґрунтовано виніс 24 серпня 2015 року постанову про стягнення з неї виконавчого збору, та, враховуючи, що така постанова є виконавчим документом, виділив виконання такої постанови в окреме провадження.

Такі дії державного виконавця відповідають вимогам ст. ст. 17, 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» закінчення встановленого Законом строку здійснення виконавчого провадження не є підставою для закінчення виконавчого провадження по стягненню грошових коштів відповідно до п.6 ч.1 ст. 49 зазначеного Закону.

Не дотримання строків по виконанню виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження можуть бути підставою для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність виконавця та не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов'язку виконання постанови про стягнення з неї виконавчого збору та визнання незаконними дій державного виконавця з приводу виконання такої постанови.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік умов, відповідно до яких може бути закінчене виконавче провадження.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні докази фактичного виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов'язань.

Отже, у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, здійснюючи виконавче провадження, державний виконавець обґрунтовано виніс постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на порушення державним виконавцем положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та не дотримання ним строків вчинення виконавчих дій. Не дотримання державним виконавцем строків вчинення виконавчих дій не звільняє боржника від обов'язку виконати виконавчий документ.

Також, є безпідставними доводи скарги про неправомірність накладення арешту на автомобіль, оскільки він є заставним майном та його ринкова вартість становить більшу суму ніж вона зобов'язана погасити. Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 08 вересня 2016 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 47 633,81 грн. накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Такі дії державного виконавця відповідають вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним по справі доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова