АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4033/17 Головуючий 1 інст. Демяненко І.В.
Справа № 630/127/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3. В обґрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_4 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 19 листопада 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується у заяві.

Вказав, що банк свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_4 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

01 березня 2016 року ОСОБА_4 померла.

Зазначив, що спадкоємці ОСОБА_4 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 01 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_3, що підтверджується копіями паспортів.

На виконання вимог чинного законодавства банком 26 травня 2016 року направлено претензію кредитора до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області.

06 червня 2016 року банком отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлої ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії банку.

Вважав, що ОСОБА_3 прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлої ОСОБА_4 Спадкування обовязків відбулося відповідно до частини 3 статті1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки.

Вказав, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

24 липня 2016 року до спадкоємця, ОСОБА_3, направлено лист-претензію, згідно якої банк предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Зазначив, що станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором № б/н від 19 листопада 2013 року становить 7108,93 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 9202,46 грн. тіло кредиту, 1175,14 грн. нараховано процентів за користування кредитом, з них 3268,67 грн. внесено коштів на погашення заборгованості.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7108,93 грн. за кредитним договором № б/н від 19 листопада 2013 року та судові витрати.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерному банку ОСОБА_2 «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, стягнути з відповідача на користь банку судові витрати понесені по сплаті судового збору за позовну заяву та апеляційну скаргу. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що відповідач є чоловіком померлої та протягом встановленого чинним законодавством строку не подав заяву про відмову від прийняття спадщини, тобто є спадкоємцем в силу статті 1261 ЦК України; що ненадання доказів наявності спадкового майна та вартості цього майна, на думку банка, є обовязком довести протилежне, як на підставу відмови позову, належить безпосередньо відповідачу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» необхідно задовольнити, заочне рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог банку.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та банком укладено кредитний договір, який складається з заяви №б/н від 19 листопада 2013 року, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2016 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до розрахунку станом на 01 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_4 та банком складала 7108,93 грн., з яких 9202,46 грн. - заборгованість за кредитом, а 1175,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, з яких 3268,67 грн. погашена.

Як вбачається із відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №369/01-16 від 21 березня 2017 року, відповідно до перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4, померлої 01 березня 2016 року, на підставі претензії кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» від 31 травня 2016 року була заведена спадкова справа №172/2016. Заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті1268, статті1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на момент її смерті, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ним спадщини.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 вбачається, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Враховуючи, що зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так відповідно до частин 2,4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2016 року банк у письмовій формі повідомив спадкоємця про свої вимоги.

ОСОБА_3, фактично прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4, не задовольнив вимоги позивача в досудовому порядку про погашення отриманого спадкодавцем кредиту, хоча кредитор своєчасно, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України, предявив до нього вимогу.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону не звернув увагу та не застосував до спірних відносин вимоги статей 1281, 1282 ЦК України, які підлягали застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору.

У звязку з чим заочне рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь банку 7108, 93 грн. заборгованості за кредитним договором та 3360, 00 грн. судового збору за подачу позову та апеляційної скарги відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» 7108, 93 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 листопада 2013 року та 3360,00 грн. судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії