Справа № 752/5414/17
Провадження №: 2/752/3235/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позивачі просять суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2 (уродженця м. Києва; свідоцтво про народження від 22.12.2001 року, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 158 від 22.12.2001 року).

У мотивування позовних вимог позивачі вказують що позивачОСОБА_1 (надалі позивач Позивач 1) є рідною тіткою неповнолітнього ОСОБА_2 (надалі - Позивач 2), ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3 (надалі - Відповідач), є батьком неповнолітнього ОСОБА_2.

Мати ОСОБА_2 (Позивача 2), рідна сестра Позивача 1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. померла.

Після смерті своєї матері Позивач 2 не захотів проживати разом з батьком, а виявив бажання проживати з Позивачем 1, у сім'ї останньої, де проживає і на даний час.

В свою чергу, Відповідач не заперечував, що його син буде проживати разом з ОСОБА_1 (Позивачем 1).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано не було.

З вересня 2003 року батько Позивача 2 проживав окремо, та життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні.

У 2005 році Відповідач одружився з іншою жінкою.

Позивачу ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Між ним, Позивачем 1 та її сім'єю склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини ОСОБА_2, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці за місцем проживання. Нагляд за станом здоров'я, фізичним, духовним та моральним розвитком, навчанням ОСОБА_2, на теперішній час здійснює виключно Позивач 1.

В свою чергу, Відповідач, як батько, жодної участі в цих сферах життя сина ОСОБА_2 не приймає.

У відповідності з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Враховуючи те, що Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування сина, а з боку матері ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні ним участі в вихованні, вищевикладенні обставини свідчать про фактичну можливість та в той же час вольове небажання Відповідача виконувати відносно Позивача 2 батьківські обов'язки, покладені на нього законом.

Згідно ч. 2 ст.141 СК України, окреме проживання батьків від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку позивачів, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування своїми обов'язками, що підтверджує відсутність його серйозного ставлення до своїх батьківських обов'язків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). У відповідності з ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Позивачі посилаються на те, що що Відповідач страждає залежністю від гри на ігрових автоматах, внаслідок чого з моменту народження сина і до цього часу не допомагав йому матеріально, оскільки всі гроші витрачав на свою залежність.

Позивачі вказують в позові, що відповідач ОСОБА_3 не тільки не допомагав своїй дитині матеріально, а й без відома матері позивача ОСОБА_2 у 2002 році розрахувався за своїми боргами майном, що належало ОСОБА_4 (коштовностями та автомобілем «Opel Kadett»).Позивачі вказують, що після втрати матері, яку Позивач 2 тяжко переживає, вплив батька, що страждає залежністю від ігрових автоматів, може призвести до вкрай негативних для дитини наслідків.

Відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав і це підтверджується його нотаріально посвідченою заявою копію якої вони додають до справи.

В свою чергу, Позивач 2 звернувся до Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві із заявою, в якій виявив згоду на призначення Позивача 1 своїм опікуном замість батька, який відмовився від батьківських прав стосовно нього.Відповідно до ст. і 65 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їх представник позов підтримують, справу просять розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України і разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла письмова заява про визнання ним позову, надання згоди на позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_2, та розгляд справи у його відсутності.

Третя особаСлужба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Від начальникаСлужби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі цього органу у зв`язку із значним виробничим навантаженням її представників.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, без поважних причин, тривалий час не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_3 він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.8).

Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року(а.с.10).

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст.165 СК України позивач, як мати дитини, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

На підставі викладеного, керуючисьст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,155,164,165 СК України, ст.ст. 10,11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сина ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в м. Києві, громадянина України, народження якого зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 22.12.2001 року, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 158.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко