Ухвала

іменем україни

5 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про повторне виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення без надання іншого житла, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про повторне виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2014 року, було задоволено позов про усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без надання їм іншого житлового приміщення.

21 травня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання вказаного рішення видані виконавчі листи, за яким були відкриті виконавчі провадження.

10 червня 2014 року державним виконавцем Староміського ВДВС Вінницького МУЮ Кучмою О.В. були складені два акти, згідно з якими перешкоди у користуванні нею житловим будинком, на його думку, були усунуті, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2014 року виконано.

У зв'язку з цим 10 червня 2014 року державним виконавцем були винесені дві постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повторно вселилися та стали проживати у вказаному будинку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року, задоволено заяву першого заступника прокурора м. Вінниці подану в її інтересах про повторне виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1.

3 серпня 2015 року державний виконавець Староміського ВДВС Вінницького МУЮ виніс дві постанови про скасування процесуального документу - постанов про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та виніс, відповідно, дві постанови про поновлення виконавчого провадження.

12 серпня 2015 року державний виконавець Староміського ВДВС Вінницького МУЮ виніс дві постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що боржники виселилися із цього будинку та звільнили помешкання від свого майна.

ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знову всилилися у зазначений житловий будинок, чим створюють їй перешкоди у користуванні майном, яке належить їй на праві власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, заяву ОСОБА_4 задоволено. Повторно виселено ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 11 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на той час редакції) у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Постановляючи оскаржувані ухвали, суди правильно виходили із того, що повне виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 не відбулося, оскільки останні виселилися і повернулися знову у будинок, де продовжують проживати. За таких обставин суди вважали, заява ОСОБА_4 про повторне виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню з метою повного і остаточного виконання судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявників є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: