Справа №468/764/16-ц 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1349/17
Справа № 468/764/16-ц Головуючий першої інстанції: Янчук С.В.
Провадження № 22-ц/784/1349/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 16 травня 2013 р. відповідно до укладеного договору № А32NRG107690431 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10944 грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. В порушення умов договору ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 17 червня 2016 р. у розмірі 16306 грн. 19 коп., що складається з: 9797 грн. 44 коп. заборгованість за кредитом; 5 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1963 грн. 38 коп. заборгованість по комісії; 3287 грн. 37 коп. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 752 грн. 68 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ «Акцент-Банк» просив стягнути вищевказану суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Відповідач позов не визнав, просив застосувати позовну давність.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором в сумі 16306 гривень 19 копійок, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 16 травня 2013 року між сторонами був укладений договір № А32NRG107690431 шляхом підписання відповідачем заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 кредитно-заставний договір. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10944 грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 327грн.23коп., строком погашення до 15 травня 2014 року включно. Пунктом 7 договору передбачено, що щомісячний платіж становить 912грн. 61коп., а з 10 листопада 2013 року 1239грн. 84коп., період сплати - з «5» по «9» число кожного місяця (а.с. 5).

Як правильно встановлено судом, позивач свої обовязки з надання відповідачу обумовленої договором суми повністю виконав.

Так, Згідно п.п. 9, 10 заяви позичальника ОСОБА_2 кредит надавався для сплати страхового платежу (1162грн.10коп.) та оплати товару (металопластикові конструкції) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_4 (11639грн. - авансовий внесок за товар в сумі 1857грн., який сплачується за рахунок власних коштів позичальника = 9782грн.)

Наявні в матеріалах справи меморіальні ордера від 16 травня 2013 року (а.с.41-42) підтверджують перерахування ПАТ «Акцент-Банк» вищевказаних коштів відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору та наданого СПД ОСОБА_4 рахунку-фактури №8709 (а.с. 13).

Між тим, ОСОБА_2 у передбачені договором строки обовязки по погашенню кредиту, процентів та комісії не виконував.

За такого судом вірно встановлено, що станом на 17 червня 2016 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту - 9797 грн. 44 коп.; за процентами за користування кредитом 5 грн. 32 коп.; за комісією - 1963 грн. 38 коп., підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_2 та розрахунком заборгованості (а.с. 1, 41).

Разом із тим, задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що надані Банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-12) є складовою частиною укладеного сторонами договору. Пунктом 5.5. цих Умов термін позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється тривалістю 5 років, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України договір сторін про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі

Між тим прикладені Банком до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача, а останній заперечує факт ознайомлення його з даними Умовами. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що сторонами у передбаченій законом формі була досягнута домовленість про збільшення позовної давності є помилковим.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Умовами укладеного сторонами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, враховуючи, що порушення прав позивача на отримання від відповідача передбачених договором платежів, почалось з 10 червня 2013 року, то саме з цього часу почався перебіг позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_2 заявив про застосування строків позовної давності у суді першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, виходячи з дати звернення ПАТ «Акцент банк» до суду з даним позовом 26 липня 2016 року, Банком пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, що утворилась до 26 липня 2013 року.

За такого, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент банк» підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась з 26.07.2013року, за кредитом - 9120грн.63коп., за процентами - 5грн.16коп.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за комісією нарахована Банком у межах строку позовної давності.

Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (штрафу та пені).

Так, за змістом заяви позичальника ОСОБА_2 при порушенні ним зобовязань із погашення кредиту він сплачує Банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах (п. 14 Заяви). Сплати штрафу заявою позичальника взагалі не передбачено.

При цьому позивачем не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані Банком Умови, п.п. 5.1. і 5.3. яких передбачені пеня та штраф за порушенні зобовязань із погашення кредиту, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 16 травня 2013 року і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, хоча згідно ст.ст. 10, 60, ЦПК України доведення цих обставин є обовязком Банку.

У звязку із цим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_2 про не ознайомлення його з прикладеними до позовної заяви Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та про те, що такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору

Оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_2 брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту в розмірі, зазначеному у наданих Банком Умовах, то колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість даних позовних вимог, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

При цьому колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про безпідставність позову в звязку із тим, що ОСОБА_2 фактично кредитні кошти не видавались та до теперішнього часу не отримано товар, на придбання якого був призначений даний кредит, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на належне виконання Банком умов кредитного договору щодо способу надання кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_4 Факт невиконання ОСОБА_5, з яким відповідачем було укладено договір на виконання робіт з виготовлення та встановлення конструкції з матеріалів, на придбання яких видавався кредит, не звільняє ОСОБА_2 від його обовязку щодо належного виконання прийнятих на себе зобовязань за укладеним із ПАТ «Акцент банк» кредитним договором.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року в частині розміру кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, підлягає зміні: з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 11089грн.17коп., з яких: заборгованість за кредитом - 9120грн. 63коп., заборгованості по процентам - 5грн.16коп.; заборгованості по комісії - 1963грн.38коп.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст 88 ЦПК України підлягає зміні сума судового збору, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент банк», а саме, зменшенню з 1378 грн. до 934грн. 32коп. Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, на його користь з позивача підлягає стягненню відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 485грн. 05 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості за кредитним договором з 16306 грн. 19 коп. до 11089грн. 17коп. (одинадцять тисяч вісімдесят девять гривень сімнадцять копійок), та судового збору з 1378 грн. до 934грн. 32коп. (девятсот тридцять чотири гривні тридцять дві копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ОСОБА_2 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 485грн. 05 коп. (чотириста вісімдесят пять гривень пять копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6