ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/39/17
Р І Ш Е Н Н Я
"05" липня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про встановлення факту проживання на території України,
ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України до та станом на 24.08.1991 року, мотивуючи вимоги тим, що при зверненні до Державної міграційної служби України з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, ним, зокрема, було надано і свідоцтво про його народження, яке мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковель, Волинської області, Української ССР, що згодом була віднесена до території незалежної України. З моменту народження та до 1992 року він разом з батьками він проживав на території України. Тобто, з 17.10.1989 року та станом на 24.08.1991 року заявник проживав на території України. Однак, представником відділу Державної міграційної служби України було роз`яснено, що для забезпечення відсутності будь-яких сумнівів щодо народження та постійного перебування ОСОБА_2 на території України до 24.08.1991 року необхідно надати рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання в Україні у вищезазначений період.
В судовому засідання заявник та його представник ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що інформація про постійне проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року документально не підтверджена.
Суд, заслухавши заявника та його представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, виходячи з наступного.
Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та інші.
Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
На підставі п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Відповідно до п.8 Указу Президента України №215/2001 від 27.03.2001 року для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
З огляду на викладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року є обов`язковим документом, що визначений національним законодавством України, для подання до органів Державної міграційної служби для можливості набуття заявником громадянства за територіальним походженням згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України». Водночас, заявник просить встановити факт його проживання до та за станом на 24 серпня 1991 року для можливості реалізації свого права на набуття громадянства, оскільки диспозиція ст.3 Закону України «Про громадянство України» у силу свого тлумачення є імперативною.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковель, Волинської області, Української ССР народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом ЗАГС м. Ковель, Волинської області (а.с.9).
Згідно облікової картки № НОМЕР_2 члену КПСС ОСОБА_5 (а.с.13-20), з 21.08.1989 року останній прибув до Політвідділу військової частини НОМЕР_3 , яка згідно архівної довідки (а.с.74) була розташована у м. Ковель, Волинської області, де і перебував до 28.11.1989 року, а 06.12.1989 року ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_4 , котра розташовувалась у м. Стрий, Львівської області, де і пропрацював до 1992 року (а.с.68). Вказані обставини також підтверджуються довідкою №153 від 25.10.1990 року, виданою командиром в/ч НОМЕР_4 (а.с.21).
Крім того, у період з 28.08.1991 року по 04.09.1991 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Стрийській міській дитячій лікарні з діагнозом гострий гастроентероколіт, що підтверджується довідкою від 12.08.2016 року, виданою виконавчим комітетом Стрийської міської Ради народних депутатів (а.с.12). Також дана довідка свідчить про те, що на той період часу ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 .
Як вбачається з письмових пояснень матері заявника ОСОБА_6 , посвідчених нотаріусом Мінського міського нотаріального округа Бондаренко С.М. 21.06.2017 року (а.с.79-80), в серпні 1989 року, будучи вагітною, вона разом з чоловіком ОСОБА_5 виїхали до м. Ковель, Волинської області, до місця його служби. ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому будинку м. Ковель у подружжя народився син ОСОБА_7 . В листопаді того ж року її чоловік ОСОБА_5 був відряджений за місцем служби до м. Стрий, Львівської області, куди вони і переїхали всією родиною. Спершу проживали у приватному секторі АДРЕСА_2 , а пізніше переселилися до квартири АДРЕСА_3 , де і проживали до лютого 1992 року, після чого чоловіка було переведено за місцем служби до м. Фаніполь, що стало підставою для повернення до республіки Беларусь.
Аналогічні пояснення у письмовій формі надав і батько заявника ОСОБА_5 , які 21.06.2017 року посвідчені нотаріусом Мінського міського нотаріального округа Бондаренко С.М. (а.с.81-82).
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України до та станом на 24.08.1991 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.10; 11; 57; 60; 61; 209; 213-215; 218; 256-259 ЦПК України, суд
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ковеля, Волинської області, громадянина республіки Беларусь, на території України до та станом на 24.08.1991 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК