АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6701/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1224/К/17 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 52 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», треті особи Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Єфімчук Ірина Петрівна, про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5,

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ряснянська Інна Сергіївна,

представник третьої особи Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Струков Сергій Миколайович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») з позовом про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 06 червня 2003 року. Наказом по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1418/л від 08 грудня 2014 року він був звільнений з роботи за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З 09 грудня 2014 року він ніде не працює. Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки він мав переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, які залишились на роботі та працювали разом з ним на одній дільниці. Так, на його повному утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на денній формі навчання у Криворізькому професійному гірничо-електромеханічному ліцеї за фахом електрогазозварник, слюсар. Син не знаходиться на державному забезпеченні, про що свідчить копія довідки ліцею від 08 вересня 2014 року №395 про навчання сина. Аліментів від колишньої дружини він не отримує, про що свідчить довідка Жовтневого відділу ДВС від 16 вересня 2014 року №1072. Колишня дружина знаходиться у розшуку, про що свідчить довідка Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ від 16 вересня 2014 року №20424.

Зазначає, що обґрунтованою постановою профкому Первинної профспілкової організації ВПП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 27 листопада 2014 року було відмовлено в наданні зголи на його звільнення, яку відповідач не прийняв до уваги.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в останній редакції позовної заяви від 20.02.2017 року, просив суд: визнати наказ по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1418/л від 08 грудня 2014 року незаконним та скасувати його; поновити позивача на роботі з 09 грудня 2014 року; стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2014 року по день поновлення на роботі у розмірі 103 176,16 грн. (станом на 20 лютого 2017 року) та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення суду. Зокрема, вважає, що рішення суду не має посилань на виступ у судових дебатах представника позивача та не має мотивів з яких судом не було прийнято до уваги доводи позивача та його представника. Крім того, суд не врахував позицію третьої особи щодо наявності правових підстав для задоволення позову. Також, зазначає, що суд не мав прав вдаватися до оцінки обґрунтованості самого рішення профспілкової організації та не врахував, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілки лише у разі відсутності обґрунтування у наданні згоди на звільнення працівника.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, представника третьої особи Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Струкова С.М., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ряснянську І.С., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 06 червня 2003 року, а з 01 грудня 2012 року переведений на посаду електрозварника 5-го розряду служби експлуатації вагонів в ЦЖДТ, ПТО станції «Промислова» (т. 1 а.с. 4-7).

Наказом по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1182 від 01 вересня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису цеху експлуатації залізничного транспорту» в ЦЖДТ виключено із штатного розпису ПТО станції «Промислова» дві посади електрозварника ручної зварки (т.1, а.с.59-64).

15 вересня 2014 року ОСОБА_2 був ознайомлений з розпорядженням по транспортному департаменту №2790 від 02.09.2014 року «Про вивільнення працівника» та попереджений про наступне вивільнення.

Наказом по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1418/л від 08 грудня 2014 року позивач був звільнений із займаної посади за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.7, 69).

Спір виник з приводу наявності у ОСОБА_2 переважного права на залишення на посаді, зважаючи на його тривалий безперервний стаж роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», високу кваліфікацію порівняно з іншими працівниками, відсутність в його сім'ї інших працівників з самостійним заробітком та наявність у нього на утриманні неповнолітнього сина.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також завданої у зв'язку з цим моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень процедури звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача №1182 від 01 вересня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису цеху експлуатації залізничного транспорту» в ЦЖДТ виключено із штатного розпису ПТО станції «Промислова» дві посади електрозварювальника ручної зварки, а тому колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо проведення підприємством скорочення чисельності штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП в першу чергу пропонується робота: відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Судом першої інстанції було встановлено, що про наступне вивільнення ОСОБА_2 персонально було попереджено 15.09.2014 року, наказ про звільнення був виданий 08 грудня 2014 року, тобто відповідач не допустив порушення передбаченого законодавством 2-х місячного строку попередження.

Отже, ОСОБА_2 був ознайомлений про заплановане вивільнення, та про те, що в разі його незгоди з переведенням на іншу роботу в межах підприємства, він може бути звільнений по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем було запропоновано ОСОБА_2 вакансії, що були на підприємстві на момент його вивільнення та відповідали його кваліфікації.

Так, відповідно до акта №2 від 15 вересня 2014 року про надання роботи, позивачу було запропоновано вакантні посади у кількості 32 одиниці та запропоновано дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства (т.1 а.с.75-76, т. 2 а.с. 102-104). Позивач відмовився від переведення на іншу роботу в межах підприємства, про що комісією складено акт №2 від 15 вересня 2014 року про відмову від переводу (т. 1 а.с.77-78, т. 2 а.с. 104-105).

Відповідно до акта №3 від 10 листопада 2014 року про надання роботи, позивачу було запропоновано вакантні посади у кількості 38 одиниць та запропоновано дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства (т.1 а.с.79-78, т. 2 а.с. 105-107). Позивач відмовився від переведення на іншу роботу в межах підприємства, про що комісією складено акт №3 від 10 листопада 2014 року про відмову від переводу (т.1 а.с.81-82, т. 2 а.с. 107-108).

Доводи третьої особи Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було порушено трудові права ОСОБА_2 при звільненні та не запропоновано останньому всі вакантні посади, наявні на підприємстві у період з попередження працівника про наступне вивільнення по звільнення останнього, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

З переліку посад, зазначених представником третьої особи Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», як такі, що мали бути запропоновані позивачу (т. 2 а.с. 11-19), вбачається, що останні потребують спеціальної підготовки, а позивач ОСОБА_2, за рівнем кваліфікації та досвіду трудової діяльності, не може обіймати ці посади. Зокрема, перелічені посади, вимагають наявність у працівників відповідних посвідчень за професією або ж наявність професійно-технічної освіти, тоді як ОСОБА_2 має середню освіту та у нього відсутня спеціальна підготовка по жодній із перелічених третьою особою вакансій.

Як встановлено судом, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було двічі (15 вересня 2014 року та 10 листопада 2014 року) запропоновано ОСОБА_2, на його вибір, всі наявні на підприємстві вакансії, які відповідали кваліфікації позивача, та вакансії, на які останнього може бути переведено за умови перенавчання.

Разом з тим, ОСОБА_2 від ознайомлення із списками запропонованих посад відмовлявся та не виявив бажання перевестися на іншу посаду на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», вважаючи, що він має переважне право на залишення на роботі порівняно із іншими працівниками.

Отже, відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача за спеціальністю, а також за іншими посадами, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Здійснюючи у відповідності до ст. 214 ЦПК України, перевірку та надаючи юридичну оцінку рішенню виборного органу первинної профспілкової організації, суд вказує, що оцінка обґрунтованості або ж необґрунтованості такого рішення здійснюється з урахуванням загальних принципів, засад цивільного судочинства та виходячи з лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами». Воно повинно містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Отже, суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови, і лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-703цс15від 1 липня 2015 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовла адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на розірвання трудового договору з електрозварювальником ручної зварки ПТО станції «Промислова» служби експлуатації вагонів ЦЖДТ ОСОБА_2, оскільки, згідно ч. 2 ст. 42 КЗпП України, він має переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками, як такий, що має на утриманні неповнолітню дитину і в його родині немає інших працівників із самостійним заробітком, а також безперервний стаж роботи на підприємстві більше 10 років (т. 1 а.с. 14).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в рішенні Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини 2, 3 цієї статті визначають обставини, які повинні враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Отже, врахування переваг в залишенні на роботі, на які посилається позивач в позовні заяві та з посиланням на які Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовила у наданні згоди на його звільнення, можливе лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - було проведено порівняння рівня кваліфікації працівників за посадою, яка підлягала скороченню (електрозварювальника ручної зварки 5 розряду), та встановлено, що за відповідною посадою працює три робітника: ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10

ОСОБА_9, на відміну від ОСОБА_2 та ОСОБА_10, має професійну освіту, тобто його кваліфікація є вищою від кваліфікації зазначених осіб.

ОСОБА_10 має стаж роботи більше 21 року та за період його роботи не виявлено порушення трудової дисципліни.

ОСОБА_2 має стаж роботи 11 років 3 місяці та за період роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» мав неодноразові порушення трудової дисципліни у вигляді самовільного залишення свого робочого місця без дозволу керівника (розпорядження №754 від 05 березня 2014 року - т. 1 а.с.88), порушення порядку переміщення по території підприємства (розпорядження №1822 від 12 червня 2014 року - т. 1 а.с.89), за що його було позбавлено виробничих премій та навіть притягнено до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу №1261/л від 31 жовтня 2014 року (т. 1 а.с.87, т. 2 а.с. 99).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що позивач має менший рівень освіти та кваліфікації праці ніж інші працівники, а тому не має переважного права на залишення на роботі. Всі інші обставини (перебування на утриманні позивача неповнолітньої дитини, відсутність в його родині інших працівників із самостійним заробітком та безперервний стаж роботи на підприємстві більше 10 років) не мають правового значення, оскільки можуть бути враховані судом лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації з іншими працівниками, чого в даному випадку встановлено не було (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 99).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок профспілкової організації не може вважатися обґрунтованим, правові підстави для залишення позивача на роботі відсутні, а при його звільненні відповідачем дотриманні вимоги закону й трудові права позивача не порушені, підстав для поновлення позивача на роботі не має.

Також суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: