Ухвала

Іменем України

29 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, правонаступника Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в м. Харкові ради, про визнання права власності на самовільно збудовані споруди за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0972 га, яка розташована по АДРЕСА_1, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку і на підставі рішення органу державної влади. Цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. У 2006 році ОСОБА_2 на вищевказаній земельній ділянці збудував одноповерховий цегляний житловий будинок з мансардою, льохом та балконами.

Враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст. 11, 12, 316, 331 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «Ам», погребом літ. «Б» та балконами літ. «а-1», «а-2», «а-3» загальною площею 170 кв.м., який розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільні споруди, розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «Ам» загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 97,3 кв.м. з льохом літ. «Б» та балконами літ. «а-1», «а-2», «а-3». Зобов'язано КП «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_2право власності на зазначені споруди.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 331, 376 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано: доказів про наявність належно затвердженої проектної документації для будівництва будинку; доказів, що він звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про надання дозволу на будівництво; доказів, що він звертався із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, однак йому вчиняли перешкоди у реалізації його прав, тобто позивач не довів законності спірного будівництва.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 законність рішення апеляційного суду не спростовують, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення районного суду на час ухвалення рішення районного суду, тому набуття права на спірне майно після рішення суду першої інстанції не свідчить про порушення його права на час ухвалення рішення районним судом.

Визнання відповідачем позову не було безумовною підставою для задоволення позову, так як таке визнання суперечило закону і порушувало права інших осіб (ч. 4 ст. 174 ЦПК України), що вірно досліджено і визнано апеляційним судом.

Доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України) і висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

І.М.Фаловська