Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/51/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального районного округу ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів міни за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив:

- визнати недійсним договір міни земельної ділянки площею 6,2549 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0601, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № 1268;

- визнати недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,9547 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0602, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № 1264.

Позивач зазначав, що 24 березня 2014 року, після смерті його діда ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з двох земельних ділянок, що розташовані на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району.

При його зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було виявлено, що 13 листопада 2013 року укладено договори міни земельних ділянок між ОСОБА_9 та ОСОБА_3

У 2013 році спадкодавцю ОСОБА_9 виповнилось 84 роки, від був інвалідом Великої Вітчизняної війни 3-ї групи. На протязі останніх років стан ОСОБА_9 істотно погіршився, у нього розвинулось порушення зору лівого ока до 0,4 та повна відсутність зору на праве око, судино-серцеві захворювання та інші, що фактично виключало його переміщення по будинку та розуміння всієї дійсності.

Вважає, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_9 при укладенні та підписанні договорів міни не було вільним і не відповідало його волі, оскільки він в момент їх складання перебував у стані, в якому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір міни земельної ділянки площею 6,2549 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0601, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № 1268.

Визнано недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,9547 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0602, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № 1264.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 974 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_3, підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_11, третя особа ОСОБА_4, яка представляла свої інтереси та інтереси ОСОБА_12, заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.305 ЦПК України) тому суд ухвалив розглянути справу у відсутності третіх осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та третьої особи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи договори міни земельних ділянок недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що при їх укладанні ОСОБА_9 за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2014 року помер ОСОБА_9, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Позивач є онуком померлого та спадкоємцем першої черги за правом представлення.

При житті, 13 листопада 2013 року, ОСОБА_9 уклав два договори міни земельних ділянок з ОСОБА_3, а саме:

-площею 6,2549 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0601;

-площею 5,9547 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0602, укладений 13 листопада 2013 року.

Вказані договори посвідченні приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровані у реєстрі за № 1268 та № 1264.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 179 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_9 в момент підписання договорів міни земельних ділянок 13 листопада 2013 року страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. складного ґенезу (гіпертонічного, атеросклеротичного), яка розвинулась на протязі останніх 3-х років життя і виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F-01 згідно Міжнародною класифікацією хвороб), які позбавляли його з 2011 року і в подальшому, в тому числі під час складання та посвідчення договорів міни, здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому ОСОБА_9 13 листопада 2013 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними.

За приписами частини 3 ст.10 та частини 1 ст.60 ЦПК України визначено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, у справі № 6-9цс12, висновки якого є обовязковими для судів, судом зазначено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджується, що 13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено два договори міни земельних ділянок, а саме:

-площею 6,2549 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0601 (т.1 а.с.105-107);

-площею 5,9547 га, яка розташована: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Аджамська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0602, укладений 13 листопада 2013 року (т.1 а.с. 90-92).

Вказані договори посвідченні приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровані у реєстрі за № 1268 та № 1264.

24 березня 2014 року ОСОБА_9 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.9).

Відповідно до положень ст.ст.715,716 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договорі, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Частина 1 ст.203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частина 3 вищенаведеної статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як на підставу для визнання недійсними договорів міни позивач вказує на те, що волевиявлення ОСОБА_9 при укладенні та підписанні договорів не було вільним і не відповідало його волі оскільки він перебував у стані, в якому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для зясування чи страждав ОСОБА_9 психічними захворюваннями та чи міг в момент підписання договорів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за клопотанням позивача судом першої інстанції було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 179 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_9 в момент підписання договорів міни земельних ділянок 13 листопада 2013 року страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. складного ґенезу (гіпертонічного, атеросклеротичного), яка розвинулась на протязі останніх 3-х років життя і виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F-01 згідно Міжнародною класифікацією хвороб), які позбавляли його з 2011 року і в подальшому, в тому числі під час складання та посвідчення договорів міни, здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому ОСОБА_9 13 листопада 2013 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними (т.1 а.с.154-156).

Оскільки висновки експерта викладені в пункті 22 зазначеного висновку «обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при дослідженні обєктів експертиз» є ідентичними такому ж пункту 22 висновку судово-психіатричної експертизи №245 від 05.05.2015 року, яка проводилася в іншій справі про визнання недійсними складених 31.01 та 07.02.2013 року ОСОБА_9 заповітів, а також оскільки головою комісії та доповідачем були ті ж самі експерти, виникли сумніви у її правильності, а тому за клопотанням представника відповідача апеляційним судом була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза проведення якої було доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

Висновком судово-психіатричного експерта №5 від 09.02.2017 рокуОСОБА_9 13.11.2013 року, в момент підписання договорів міни земельних ділянок, будь-якими психічними розладами не страждав, за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У зазначеному висновку у пункті 5, «процесуальні ознаки експертизи» надруковано цифру «1», що означає «первинна експертиза», тоді як при повторній експертизі повинна була бути надрукована цифра «2».

Однак, вказаний висновок експерта наданий на виконання ухвал апеляційного суду про призначення повторної експертизи, відповідно до положень ч.2 ст.150 ЦПК України, в розпорядження експертів надавалися матеріали справи, в тому числі і висновок судово-психіатричного експерта № 179 від 12 квітня 2016 року, а також виходячи зі змісту висновку, він є висновком повторної судово-психіатричної експертизи.

Таким чином у справі яка переглядається є висновок первинної судово-психіатричної експертизи №179 від 12 квітня 2016 року, згідно якого ОСОБА_9 13 листопада 2013 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними та є висновок повторної судово-психіатричної експертизи №5 від 09.02.2017 року,згідно якої ОСОБА_9 13.11.2013 року, в момент підписання договорів міни земельних ділянок, будь-якими психічними розладами не страждав, за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Помилковими є доводи позивача та його представника, що у справі яка переглядається є два висновки судово-психіатричних експертиз, які встановили, що ОСОБА_9 за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними, оскільки висновок судово-психіатричної експертизи №245 від 05.05.2015 року є висновком в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та інш. до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання недійсними заповітів складених ОСОБА_9, а тому не може бути взятий до уваги, як висновок експерта у справі яка переглядається.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта №245 ОСОБА_9 не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними в момент складання заповітів 31.01 та 07.02.2013 року, а у справі яка переглядається вирішується питання чи страждав ОСОБА_9 13.11.2013 року, в момент підписання договорів міни земельних ділянок, будь-якими психічними розладами та чи міг він за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що висновок первинної судово-психіатричної експертизи №179 від 12 квітня 2016 року, згідно якого ОСОБА_9 13 листопада 2013 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними не є належним та допустимим доказом оскільки цей висновок спростовується висновком повторної судово-психіатричної експертизи №5 від 09.02.2017 року,згідно якої ОСОБА_9 13.11.2013 року, в момент підписання договорів міни земельних ділянок, будь-якими психічними розладами не страждав, за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Висновок судово-психіатричної експертизи №179 від 12.04.2016 року також спростовується відповідями на запити апеляційного суду зроблених за клопотанням експертів КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» «Дніпропетровської обласної ради», а саме:

-завідувача Аджамської ЛАЗПСМ ОСОБА_13, що ОСОБА_9 психіатром ніколи не оглядався, довідок по даному приводу в амбулаторній карті немає (т.2 а.с.11);

-головного лікаря Кіровоградської центральної районної лікарні ОСОБА_14, що ОСОБА_9 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на диспансерному обліку не перебував (т.2 а.с.6);

-головного лікаря КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_15, що ОСОБА_9 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомого до нашого закладу не звертався (т.2 а.с.8).

Приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 надала суду письмові пояснення, що 13 листопада 2013 року до неї звернулися особисто ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з питань посвідчення договорів міни земельних ділянок.

З дотриманням ст.43 ЗУ «Про нотаріат» нею було встановлено осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, так ОСОБА_9 надав паспорт, який посвідчував його особу.

Під час посвідчення правочинів вона визначила обсяг цивільної дієздатності та в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії та вияснення волі і волевиявлення ОСОБА_9 щодо вчинення нотаріальної дії в неї сумнівів про його психічний стан на момент підписання договорів міни не було (т.1 а.с.226).

Наявні в матеріалах справи копії виписок з медичних карт, довідок та епікризів не вказують на наявність у ОСОБА_9 хвороб, які б вказували на те, що він страждав психічними захворюваннями, не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними (т.1 а.с.141-151).

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.06.2015 року, яким визнані недійсними заповіти складені ОСОБА_9 31.01.2013 року та 07.02.2013 року.

Вказане рішення суду не є приюдиційним, оскільки суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними 31.01.2013 року та 07.02.2013 року, а у справі яка переглядається вирішується питання чи міг ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними в момент складання договорів міни, а саме 13.11.2013 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_9 13.11.2013 року, в момент складання договорів міни не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними, а тому позовні вимоги про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок з підстав зазначених в позовній заяві задоволенню не підлягають.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до п.п.2-4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 1071 грн. 84 коп. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального районного округу ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів міни відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1071 грн. 84 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

ОСОБА_16