Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за дні невикористаної відпустки та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з січня 2006 року по 2009 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді завідувача аптеки та завідувача складом за сумісництвом. При звільненні відповідач не здійснив розрахунок з позивачем за роботу на посаді завідувача складом. ОСОБА_5 зазначив, що внаслідок неправомірних дій Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи йому завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади завідувача складом, на якій він працював за сумісництвом, у розмірі 227 635,03 грн., компенсації за дні невикористаної відпустки (14 днів за 2006 рік, 14 днів за 2007 рік) та 832 072 грн. моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 січня 2006 року згідно наказу № 03-к Центральної державної лабораторії ветеринарної медицини ОСОБА_5 було призначено на посаду завідувача аптекою відділу по технічному обслуговуванню, ремонту лабораторного обладнання і спеціального транспорту з двомісячним випробувальним терміном та із заробітною платою згідно штатного розкладу.

27 листопада 2007 року Центральна державна лабораторія ветеринарної медицини перейменована у Державний науково-дослідного інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.

Наказом № 90-к від 25 вересня 2009 року Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи ОСОБА_5 звільнено із займаної посади завідувача аптекою за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, наказано бухгалтерії інституту провести з ним повний розрахунок.

ОСОБА_5 не заперечує той факт, що повний розрахунок із ним при звільненні відповідачем було проведено за роботу на вищезазначеній посаді завідувача аптекою.

Позивачу виплачена заробітна плата у розмірі 1 653,27 грн., премія - 578,00 грн., компенсація за невикористану відпустку за 5 календарних днів - 421,47 грн.

Як вбачається з штатного розпису 2006 - 2009 років (том 2 а. с. 85-199) та з особової картки (том 2 а. с. 201) ОСОБА_5 працював у відповідача на посаді завідувача аптекою та рахувався у відділі по технічному обслуговуванню, ремонту лабораторного обладнання і спеціального транспорту.

Судами також встановлено, що посада «завідувач складу» була взагалі відсутня в Центральній державній лабораторії ветеринарної медицини та Державному науково-дослідному інституті з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.

Згідно з ч. 2 ст. 102-1 КЗпП України умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом норм Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій» та Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 № 43, керівники держаних підприємств, їхні заступники, керівники структурних підрозділів та їх заступники не мають права працювати за сумісництвом за винятком наукової, викладацької, медичної, творчої діяльності.

Згідно з Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандартом від 28 липня 2010 № 327, назви посад «Завідувач аптеки (аптечного закладу)» (код 1210.1) та «Завідувач складу» (1226.2) належить до професійної групи керівників.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_5, як посадова особа (завідувач аптекою) не міг займати додаткові посади, а саме завідувача складом, оскільки керівники державних підприємств, установ, організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів та їх заступники державних підприємств не можуть займати додаткові посади за суміщенням та сумісництвом. Оскільки докази роботи ОСОБА_5 на посаді «завідувача складом» в матеріалах справи відсутні, а тому немає підстав для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади «завідувача складом» та компенсації за дні невикористаної відпустки саме на цій посаді. Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова