АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/278/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня2017 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, на підставі якого ухвалою від 27 лютого 2017 року відкрито провадження у справі.

Одночасно позивач порушив питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанціїта постановити нову про забезпечення позову. Зазначає про те, що відповідач винен позивачу більше 100 000, 00 доларів США і накладення арешту на все майно є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі не вжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6471/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що ухвала суду є обґрунтованою та законною.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги позивача є не співмірними з вимогою про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності. Також позивачем не доведено, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог

Згідно п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Порушивши питання про забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_3 взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 53 770 доларів США та до теперішнього часу не повернув. На його думку, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_3, в майбутньому унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу у випадку задоволення заявленого позову. Зазначав, що відповідач має змогу реалізувати належне йому майно у будь-який момент.

Суд першої інстанції залишив поза увагою обґрунтовані доводи позивача та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову ОСОБА_2

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ, які викладені в Постанові №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Враховуючи характер та обсяг заявлених позовних вимог,а також те, що припущення позивача щодо утруднення виконання майбутнього рішення суду внаслідок невжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб є обґрунтованими, подана ним заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника, підлягає задоволенню.

При цьому, наявність у Державному реєстрі прав на нерухоме запису про обтяження квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парфеньок Т.Є. не має значення для вирішення питання про забезпечення позову ОСОБА_2 в порядку, визначеному ст. ст. 151-153 ЦПК України, та не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначену квартиру призведе до порушення прав інших осіб.

Крім того, в ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 збільшив заявлені позовні вимоги до суми боргу, а тому обраний спосіб забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам та є з ними співмірним.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, оскільки в заяві міститься вимога про накладення арешту на все майно ОСОБА_3, що суперечить вимогам частини третьої статті 152 ЦПК України.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення його позову відповідно до положень п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Боржник: ОСОБА_3,адреса реєстрації: АДРЕСА_3.

Стягувач: ОСОБА_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Строк пред'явлення для виконання: три роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова