АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2282/11 22-ц/774/492/К/17
Справа № 2-2282/11 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/492/К/17 ОСОБА_1
Категорія 27 ( IV ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КристалБанк», ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання припиненим договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Терра Банк», яке в ході розгляду справи замінено на Публічне акціонерне товариство «КристалБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов уточнявся.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 26.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Інвест ОСОБА_6» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Терра Банк») та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір №688-Ф/07/10, відповідно до якого йому надано кредит на придбання автомобілю в сумі 49744 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20% річних з кінцевим терміном погашення 25.09.2014 року.

Відповідно до п.1 Додаткового правочину від 11.09.2007 року до Кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що обумовлено в п.1.1.Договору.

В якості забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним Кредитним договором 26.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №117/3-П/07/10. Відповідно до його умов ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед позивачем за виконання умов Кредитного договору. ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про порушення ОСОБА_5 своїх зобовязань за Кредитним договором.

Зобовязання за кредитним договором не виконані, у звязку з чим станом на 22.07.2011 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 84 997 грн. 63 коп., з яких 21 920,0 грн.- строкова заборгованість за кредитом; 24 193,11 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 12 157,08 грн. проценти нараховані на строкову заборгованість за кредитом; 11587,15 грн. проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом; 5191,49 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 9948,80 грн. штраф за неналежне виконання умов кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на користь ПАТ «КристалБанк» заборгованість за кредитним договором № 688-Ф/07/10 від 26.09.2007 року, яка станом на 22.07.2011 року становить 84997,63 грн., судовий збір у розмірі 849,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

У вересні 2016 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ПАТ «КристалБанк», ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання припиненим договору поруки.

В обґрунтуванні зустрічного позову представник відповідача послався на те, що в матеріалах справи наявний додатковий правочин від 26.09.2007 року до кредитного договору від 26.09.2007 року № 688-Ф/07/10, згідно якого змінюються зобовязання ОСОБА_2, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності. Так, вказано, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, визначеної пунктом 1.1 кредитного договору від 26.09.2007 року № 688-Ф/07/10, вказано що зазначений правочин є невідємною частиною кредитного договору від 26.09.2007 року № 688-Ф/07/10.

ОСОБА_2 згоди на збільшення відповідальності внаслідок укладання додаткового правочину не давала.

Враховуючи те, що п 4.1 договору поруки не відповідає приписам ч. 1 ст. 203 ЦК України, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини в частині невідповідності приписам ст. 559 ч. 1 ЦК України є нікчемними у відповідності до ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Представник відповідача за первісним позовом вважає, що договір поруки від 26.09.2007 року № 117/3-П/07/10 є припиненим з дня підписання додаткового правочину до кредитного договору про існування якого стало відомо лише при оскарженні заочного рішення.

Також ОСОБА_2 вважає, що договір поруки від 26.09.2007 року № 117/3-П/07/10 є припиненим у звязку з пропущенням шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобовязання щомісячної сплати кредиту у розмірі 592,00 грн.

Окрім того, в матеріалах справи є вимога від 10.09.2010 року № 892 до поручителя, згідно якої ОСОБА_2 повідомлялась про неналежне виконання умов договору та згідно якої її зобовязано не пізніше двох банківських днів сплатити кредиторові прострочену та поточну заборгованість за кредитом, проценти та пеню, та попереджено про те, що у разі невиконання вимоги ОСОБА_6 звернеться з позовом до суду на підставі ст. 554 ЦК України.

Таким чином, надіславши вимогу 10.09.2010 року № 892 про часткове дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання з 25 вересня 2014 року на іншу дату і був зобовязаний предявити позов протягом 6 місяців від дати проявлення такої вимоги.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просила визнати припиненим договір поруки від 26.09.2007 року № 117/3-П/07/10 та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року позов ПАТ «КристалБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КристалБанк» заборгованість за кредитним договором № 688-Ф/07/10 від 26.09.2007 року станом на 22.07.2011 року в розмірі 75048 грн. 83 коп.

В інший частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_5, на користь ПАТ «КристалБанк» витрати по сплаті держмита в сумі 424 гривні 99 копійок та 60 гривень по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КристалБанк» 424 гривні 99 копійок та 60 гривень по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «КристалБанк», ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання припиненим договору поруки залишено без задоволення. .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КристалБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим.

Так, Кредитний договір укладається між кредитором та позичальником, та у разі збільшення зобовязань, під час укладення додаткових угод до кредитного договору, саме кредитором і позичальником без згоди поручителя внаслідок яких збільшується розмір відповідальності слугує підставою для припинення Договору поруки.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач не звертався за отриманням згоди на укладення додаткового правочину від 11.09.2007 року до поручителя, як то передбачено п.4.1 Договору поруки, не врахував та не спростував пояснень ОСОБА_2 стосовно неповідомлення про наміри укласти додатковий правочин з метою отримання згоди або відмови на його укладення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на її думку, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Інвест ОСОБА_6», правонаступником якого є ПАТ «КристалБанку», та ОСОБА_5, був укладений Кредитний договір №688-Ф/07/10, відповідно до умов якого йому надано кредит на придбання автомобілю в сумі 49744 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20% річних з кінцевим терміном погашення 25.09.2014 року.

Відповідно до п. 4.2 даного договору при непогашенні кредиту в термін, вказаний в абзаці першому пункту 1.4 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. При цьому на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування процентів здійснюється в подвійній ставці, вказаній в пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до п 4.3 даного договору, у разі порушення строків погашення процентів за користування кредитом, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочення платежів пеню у розмірі, що розраховується виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період , за який сплачується пеня, від суми своєчасно не повернутих коштів.

Відповідно до п.1 Додаткового правочину від 11.09.2007 року до Кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що обумовлено в п.1.1.Договору.

В якості забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним Кредитним договором 26.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №117/3-П/07/10. Відповідно до його умов ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_5 перед позивачем за виконання умов Кредитного договору.

Банк свої зобовязання виконав, перерахувавши ОСОБА_5 суму у розмірі 49744,00 грн. (а.с. 140- заява на перерахування коштів, а.с. 141- копія меморіального ордеру).

Проте відповідачами, зобовязання за кредитним договором не виконані, у звязку з чим, станом на 22.07.2011 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 84 997 грн. 63 коп., з яких: 21 920,0 грн.- строкова заборгованість за кредитом; 24 193,11 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 12 157,08 грн. проценти нараховані на строкову заборгованість за кредитом; 11587,15 грн. проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом; 5191,49 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 9948,80 грн. штраф за неналежне виконання умов кредитного договору (а.с.16-17 копія розрахунку).

Поручителю ОСОБА_7 було направлено вимогу про повернення простроченої заборгованості по кредитному договору від 10.09.2010 року, згідно якої її зобовязано не пізніше двох банківських днів сплатити кредиторові прострочену та поточну заборгованість за кредитом, проценти та пеню, та попереджено про те, що у разі невиконання вимоги ОСОБА_6 звернеться з позовом до суду на підставі ст. 554 ЦК України. Вказана вимога залишилась без задоволення (а.с.14- вимога, а.с.15- повідомлення).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором та договором поруки в сумі 75048 грн. 83 коп., суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником та поручителем своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Встановивши, що позивач виконав зобовязання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_5 несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кошти на погашення позики, суд першої інстанції стягнув з боржника та поручителя солідарно заборгованість сумі 75048 грн. 83 коп.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та визначенням розміру стягнутої заборгованості з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_5, а відтак і поручитель ОСОБА_2, первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 02 липня 2027 року, сплачуючи її частинами не менш як 592 грн. до 15-го числа кожного місяця.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності давності.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року №6-2251/цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_7, як поручителю, було направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів по кредитному договору від 10.09.2010 року, як то поточної заборгованості та простроченої заборгованості разом з процентами та пенею та встановлено два дні для повернення простроченої заборгованості, яка залишилась без задоволення (а.с.14- вимога, а.с.15- повідомлення). Крім того, ОСОБА_7 вказаною вимогою було попереджено про те, що у разі невиконання вимоги ОСОБА_6 звернеться з позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості на підставі ст. 554 ЦК України.

Вказану вимогу про дострокове повернення кредитних коштів по кредитному договору ОСОБА_7 отримала 30.09.2009 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням поштового відправлення (а.с.15).

Тобто, оскільки позивачем було змінено строк виконання кредитного зобовязання, який сплив в квітні 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся в липні 2011 року, тобто зі спливом шестимісячного строку з моменту зміни строку виконання кредитного зобовязання, договір поруки має бути визнаний припиненим, у звязку із чим підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки та відсутні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_2

У звязку із чим доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 заслуговують на увагу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Терра Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі чинного законодавства, яке регулює вказані правовідносини.

Так, згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що 26.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Інвест ОСОБА_6»(правонаступником якого є ПАТ «Терра Банк») та ОСОБА_5, був укладений Кредитний договір №688-Ф/07/10, відповідно до якого йому надано кредит на придбання автомобілю в сумі 49744 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20% річних з кінцевим терміном погашення 25.09.2014 року. Відповідно до п. 4.2 даного договору при непогашенні кредиту в термін вказаний в абзаці першому пункту 1.4 цього договору заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. При цьому на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування процентів здійснюється в подвійній ставці вказаній в пункті 1.3 цього договору. Відповідно до п 4.3 даного договору, у разі порушення строків погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку за кожний день прострочення платежів пеню у розмірі, що розраховується виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період , за який сплачується пеня, від суми своєчасно не повернутих коштів (а.с. 10 копія кредитного договору).

Відповідно до п.1 Додаткового правочину від 11.09.2007 року до Кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що обумовлено в п.1.1.Договору (а.с. 11- копія додаткового правочину).

Банк свої зобовязання виконав, перерахувавши ОСОБА_5 суму у розмірі 49744,00 грн. (а.с. 140- заява на перерахування коштів, а.с. 141- копія меморіального ордеру).

Проте відповідачем, зобовязання за кредитним договором не виконані, у звязку з чим станом на 22.07.2011 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 84 997 грн. 63 коп., з яких 21 920,0 грн.- строкова заборгованість за кредитом; 24 193,11 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 12 157,08 грн. проценти нараховані на строкову заборгованість за кредитом; 11587,15 грн. проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом; 5191,49 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 9948,80 грн. штраф за неналежне виконання умов кредитного договору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530, 625,626,627,629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 688-Ф/07/10 від 26.09.2007 року, яка станом на 22.07.2011 року становить 84997,63 грн.

Розрахунок заборгованості по кредитному договору, який надано представником позивача, колегією суддів перевірено, та колегія суддів вважає його правильним та погоджується з ним.

Висновок суду першої інстанції про те, що сума загальної заборгованості за кредитним договором має бути стягнена за виключенням нарахованого позивачем штрафу колегія суддів вважає помилковим, оскільки відповідно до п.1 Додаткового правочину від 11.09.2007 року до Кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що обумовлено в п.1.1.Договору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та скасуванню рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» (код ЄДРОУ 39544699, місцезнаходження 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 2) заборгованість за кредитним договором № 688-Ф/07/10 від 26.09.2007 року станом на 22.07.2011 року у розмірі 84997 ( вісімдесят чотири тисячі девятсот девяносто сім ) гривень 63 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» (код ЄДРОУ 39544699, місцезнаходження 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 2) витрати по сплаті судового збору в сумі 849 (вісімсот сорок девять) гривні 98 копійок та 120 (сто двадцять) гривень по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В інший частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КристалБанк», ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання припиненим договору поруки задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №117/3-П/07/10 від 26.09.2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Інвест ОСОБА_6» та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 467 (чотириста шістдесят сім) грн. 50 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: