Провадження № 2/761/1295/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач разом із своїм братом ОСОБА_5 постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира перебуває у державній власності і перебуває на балансі КП «Київжитлосвіт». Крім того, як повідомив відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства ШРДА зазначена квартира станом на 09.08.2013 р. не є приватизованою. Проте, 30.07.2013 р. позивач у квартиру де проживає та зареєстрований позивач намагались здійснити проникнення незнайомі люди, які повідомили , що є власниками квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу від 27.07.2013 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у відповідному реєстрі. Продавцем за договором виступив ОСОБА_6, а покупцем ОСОБА_3 Позивач вважає, що зазначений договір має бути визнано недійсним, оскільки квартира ніколи не була приватизована і є державною власністю. Укладений договір порушує права ОСОБА_1, а тому представник позивача просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.07.2013 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1056; скасувати внесений 27.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 1864923 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідачі, третя особа в судове засідання не з»явились про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, і це підтверджується довідкою ТОВ «Житлосвіт», що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 з 14.11.1972 року та ОСОБА_5, який є братом позивача з 22.01.1979 року. Форма власності житла - державна.

Як свідчить довідка Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.08.2013 року, згідно архівних даних квартира АДРЕСА_1 станом на 09.08.2013 року не приватизована.

З іншого боку до матеріалів справи долучена копія договору купівлі - продажу від 27.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_3.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні 9покупцеві0, а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, відповідно до ст. 655 ЦК України.

Як свідчить копія договору відчужувана квартира належить продавцю на підставі договору купівлі - продажу, виданого «Українською біржою» міста Києва 25 серпня 1993 року за реєстраційним № 4/0807-827 та зареєстрованому у БТІ від 30.08.1993 р. за реєстровим № 29905.

Також, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на дату його формування 27.07.2013 р. право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В свою чергу положеннями ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, і це підтверджується матеріалами справи, спірна квартира ніколи не була приватизована та перебуває у державній власності. Позивач, як особа, яка зареєстрована та проживає в квартирі з 1072 р. виконує обов»язки власника.

Доказів зворотному під час розгляду справи отримано не було.

Стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює на сам перед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу, оскільки квартира де проживає позивач не може бути відчужена, зважаючи на те, що перебуває у державній власності та наявності відомостей щодо того, що квартира не була приватизована у встановленому законом порядку на підставі вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пунктом «а» пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Уразі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

За положеннями ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (з наступними змінами та доповненнями) державна реєстрація проводиться на підставах 1) договорів укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього закону; 3) свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державну та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановленим законом; 5)рішень судів, що набрали законної сили; 6)інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 2 ст. 26 Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині скасування запису щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3, оскільки підставою для скасування запису є рішення суду щодо визнання недійсним документа, який став підставою для реєстрації такого права та зважаючи на те, що на даний момент відсутній спір з цього приводу, така вимога, на думку суду, є передчасною.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст. 203,215 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.07.2013 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1056.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя