У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області погодженого з начальником Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобовязань покладених виконавчим документом,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду звернувся державний виконавець МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Мигович М.М. з поданням яке погоджене з начальником МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязань покладених виконавчим документом.

В обґрунтування вимог у поданні зазначається, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебуває виконавче провадження ВП № 8950429 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3510 виданого 11.08.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.05.2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

02.09.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження № 8950429 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3510 від 11.08.2008 року.

11.04.2011 року Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції було отримано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2п-9362/10 від 07.12.2010 року яким збільшено розмір аліментів, що стягуються за виконавчим листом № 2-3510 від 11.08.2008 року до 500 грн. щомісячно починаючи з 11.11.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки боржником виконавчий документ не виконано у строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання, 18.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Станом на день звернення з поданням до суду рішення суду боржником не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення суду, проте боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики державного виконавця не з'являється, заборгованість не сплачує.

З посиланням на викладене, а також на те, що ним було вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення зокрема, надіслані запити до реєструючих майно установ про зареєстроване за боржником рухоме та нерухоме майно , а також з посиланням на норми ЗУ Про виконавче провадження, ст. 377-1 ЦПК України, вважаючи що боржник ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього рішенням суду просить суд подання задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суддя приходить до висновку, що дане подання є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, згідно подання розгляд справи просив провести без його участі.

Згідно матеріалів подання, встановлено, що на примусовому виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебуває виконавче провадження ВП № 8950429 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3510 виданого 11.08.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.05.2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

З подання державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області вбачається, що вимоги виконавчого документа не виконані станом на 31.03.2017 р.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлені підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон в тому числі і у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання.

Як передбачено п. 2 ст. 6 цього Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, в тому числі аліментних, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Крім того, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Дана норма вказує, що таке право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні та додає відповідні докази.

Разом з тим, діюче законодавство не розкриває визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

На думку суду, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження № № 8950429 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3510 від 11.08.2008 року.

Однак державним виконавцем не подано доказів в підтвердження того, що боржник ухилявся від виконання зобовязань за виконавчим провадженням. Державний виконавець покладається лише на факт наявності у боржника невиконаного зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобовязань.

До подання не надано суду доказів саме ухилення боржника від виконання зобов'язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон. Наявність відповідей на запити державного виконавця про те, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє та за таким не зареєстроване рухоме та нерухоме майно, а також даних про отримання доходів та відкриття рахунків у банківських установах відсутнє, тощо, не є доказом ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов'язань перед стягувачем.

На підтвердження ухилення гр на ОСОБА_1 від виконання зобов'язань перед стягувачем, державним виконавцем не надано жодного доказу.

Окрім цього, звертаю увагу на те, що в матеріалах подання відсутні належні докази того, що боржник ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження і йому відомо про наявність виконавчого провадження та отримав виклик до державного виконавця.

Єдиним доказом належного повідомлення боржника про виклик або про вручення йому процесуальних документів можуть бути дані про його розпис про отримання виклику, документів, тощо, що підтверджує факт вручення йому виклику, документів, тощо.

Слід виходити з того, що процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за межі України прямо встановлений виключно нормами ЦПК України (ст. 377-1 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, враховуючи наявні матеріали подання, приходжу до переконання, що державним виконавцем не були наведені факти, які безпосередньо б свідчили про наявність дійсної загрози виїзду боржника за кордон та ухилення від виконання судового рішення, не надано суду доказів саме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов'язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, а тому подання як необґрунтоване не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 1, 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, погодженого з начальником Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязань покладених виконавчим документом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4