Справа № 350/720/17
Провадження № 2/350/477/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

при секретарі Видойник І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, посвідчений 11 липня 2016 року сільським головою Липовицької сільської ради Рожнятівського району ОСОБА_6В за реєстровим номером № 132. Стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 березня 2017 року помер її син ОСОБА_3 Після його смерті їй стало відомо, що від імені її сестри ОСОБА_4, яка померла 20 липня 2016 року на користь ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений 11 липня 2016 року сільським головою Липовицької сільської ради Рожнятівського району ОСОБА_6, згідно якого сестра заповіла останньому свій житловий будинок та стайню, що знаходиться в с. Липовиця по вул. Шевченка, 125, Рожнятівського району та все належне їй на день смерті майно. Однак позивачка вважає, що вказаний заповіт її сестра ОСОБА_4 не складала, оскільки постійно страждала стійким хронічним психічним розладом у формі паранодної шизофренії з прогредієнтним перебігом, внаслідок чого була позбавлена здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 червня 2006 року ОСОБА_4 визнано недієздатною з призначенням ОСОБА_3 її опікуном. Крім того, останні три роки свого життя сестра ОСОБА_4 тяжко хворіла, перебувала в неадекватному стані, і вона забрала останню до свого житлового будинку, де здійснювала за нею постійний догляд, тому вона не могла самостійно прибути в Липовицьку сільську раду для складання вищевказаного заповіту і підписати його.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно з ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 на праві власності належало домоволодіння, яке знаходиться в с. Липовиця, по вул. Шевченка 125, що підтверджується довідкою № 515 виданої Липовицькою сільською радою 15 травня 2017 року, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15-17).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 червня 2006 року ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено ОСОБА_3 її опікуном (а.с.12-14).

ОСОБА_4 померла 20 липня 2016 року, а ОСОБА_5 помер 04 березня 2017 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-НМ №232526 від 20 .07.2016 року та серії І-НМ №246284 від 06.03.2017 року.

Як вбачається із оспорюваного заповіту від 11 липня 2016 року, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

В силу ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Названі вимоги є мінімально необхідні для посвідчення заповіту, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільна дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними і відповідно до частини першої статті 40 цього Кодексу фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Згідно п. 1.4. (розділ III. Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій.) Порядку вчинення нотаріальних посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складених відповідно до вимог статей 1247 - 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України, правочинами є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як видно із тексту оспорюваного заповіту, у графі підпис заповідача підписалася ОСОБА_4 самостійно, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Однак як встановлено з матеріалів справи, заповіт ОСОБА_4 не могла скласти в силу своєї психічної недуги, в результаті якої вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджено рішенням Рожнятівського районного суду від 14.06.2006 року (а.с.12-14), згідно якого ОСОБА_4 визнано недієздатною.

Таким чином, при посвідченні спірного заповіту, особою, яка була уповноважена на вчинення нотаріальної дії, порушено вимоги ст. 44 Закону України «Про нотаріат», оскільки під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь, а згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Тобто, в даному випадку заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Оскільки заповіт від 11 липня 2016 року складний з порушенням вимог чинного законодавства його слід вважати недійсним в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 640 гривень, та 500 гривень за отримання правової допомоги, що підлягають стягненню з відповідача на її користь у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та посвідчений сільським головою Липовицької сільської ради Рожнятівського району ОСОБА_6 11 липня 2016 року за реєстром № 132.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1140 гривень судових витрат по справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Максимів І.В.