29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально-галузевого обʼєднання «Південно-Західна залізниця» про збільшення розміру відшкодування майнової шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державного територіально-галузевого обʼєднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») про збільшення розміру відшкодування майнової шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що працювала черговою стрілочного поста станції Радулино Південно-Західної залізниці та
15 березня 1990 року після здачі чергування о 20 год. 15 хв. з велосипедом прямувала вздовж залізничної колії додому та поблизу багажного приміщення переднє колесо її велосипеда потрапило до прямуючого по залізничній колії маневрового поїзду, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження і, як наслідок, їй встановлено першу групу інвалідності безстроково з втратою 100 % професійної працездатності із заліком з
08 квітня 2009 року та в постійній потребі стороннього догляду.
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від

28 грудня 2009 року та рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2012 року стягнуто на її користь з ДТГО «Південно-Західна залізниця» втрачений заробіток та витрати на постійний сторонній догляд та вирішено подальше стягнення.

У зв'язку із зміною розміру середньомісячної заробітної плати за мінусом отриманої виплати ОСОБА_4 просила стягнути втрачений заробіток з 01 квітня 2012 року по 31 січня 2016 року в розмірі 38 903 грн, стягувати кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров'я з 01 лютого 2016 року у розмірі 4 819 грн 53 коп. щомісячно та безстроково, стягнути відшкодування витрат на постійний сторонній догляд з 01 квітня 2012 року по 31 січня

2016 року у розмірі 2 359 грн 50 коп., як різницю недоплачених коштів з врахуванням проведених за вказаний період змін до розміру мінімальної заробітної плати в Україні, стягувати з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на її користь відшкодування витрат на постійний сторонній догляд з

01 лютого 2016 року в розмірі 689 грн щомісячно, стягнути нарахування інфляції на втрачений заробіток одноразово в розмірі 16 129 грн 27 коп., стягнути нарахування інфляційних втрат на сторонній догляд в розмірі

935 грн 49 коп., стягнути проценти за користування коштами в розмірі

1 487 грн 87 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково та ухвалено: стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь

ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя з 01 квітня

2012 року по 31 січня 2016 року в розмірі 38 903 грн одноразово; стягувати з ДТГО «Південно-західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя з 01 лютого 2016 року в розмірі

4 819 грн 53 коп. щомісячно та безстроково; стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 витрати на постійний сторонній догляд з 01 квітня 2012 року по 31 січня 2016 року в розмірі 2 359 грн

50 коп.; стягувати з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь

ОСОБА_4 витрати на постійний сторонній догляд з 01 лютого 2016 року в розмірі 689 грн щомісячно та безстроково.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та ухвалено: стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя за період з 01 лютого 2013 року по

01 лютого 2016 року в розмірі 1 792 грн 01 коп. одноразово; стягувати з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя з 01 лютого 2016 року в розмірі

3 221 грн 85 коп. щомісячно та безстроково; стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню витрат на постійний сторонній догляд за період з 01 лютого 2013 року по 01 лютого 2016 рік в розмірі 2 277 грн одноразово; стягувати з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню витрат на постійний сторонній догляд з 01 лютого 2016 року в розмірі 689 грн щомісячно та безстроково.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суд Хмельницької області від 23 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 березня 1990 року з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, що підтверджується актом розслідування даного випадку, форма акту БТ (а. с. 6).

Згідно з довідкою Новоград-Волинської МСЕК, позивачу встановлено другу групу інвалідності та у зв'язку з отриманим травмуванням, відповідно до виписки з акта огляду у Новоград-Волинської МСЕК від 1997 року, визнано ступінь втрати професійної працездатності із зазначеними ушкодженнями у розмірі 60 % безстроково.

Новоград-Волинською МСЕК від 10 квітня 2009 року при повторному огляді встановлено першу групу інвалідності безстроково з втратою 100 % професійної працездатності із заліком з 08 квітня 2009 року та в постійній потребі стороннього догляду.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від

28 грудня 2009 року стягнуто на користь позивача з ДТГО «Південно-Західна залізниця» втрачений заробіток за період з 01 червня 2008 року по 01 квітня 2009 року в розмірі 2 077 грн 20 коп., та з 01 квітня 2009 року по 01 серпня 2009 року в розмірі 3 885 грн 92 коп. та зазначено, що в подальшому стягувати втрачений заробіток в розмірі 1 903 грн 09 коп. щомісяця, починаючи з 01 серпня 2009 року. Також, стягнуто витрати на постійний сторонній догляд з 01 квітня 2009 року по 01 серпня 2009 року в розмірі

1 252 грн 50 коп. і в подальшому з 01 серпня 2009 року зобов'язано стягувати витрати на сторонній догляд в розмірі 315 грн щомісячно.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від

27 квітня 2012 року стягнуто на користь позивача з відповідача кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров'я за період недоплачених сум з

01 серпня 2009 року по 01 квітня 2012 року в розмірі 15 004 грн 48 коп. та кошти по відшкодуванню щомісячного втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров'я в розмірі

2 744 грн 33 коп. починаючи з 01 квітня 2012 року. Також, стягнуто витрати на постійний сторонній догляд з 01 серпня 2009 року по 01 квітня 2012 року в розмірі 4 336 грн 50 коп. і в подальшому з 01 квітня 2012 року вирішено стягувати витрати на сторонній догляд в розмірі 547 грн щомісячно.

Даним рішенням встановлено новий розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, починаючи з 01 квітня 2012 року щомісячно по 2 744 грн 33 коп. для ОСОБА_4 та витрати на сторонній догляд в розмірі 547 грн. щомісячно. Зазначене рішення набрало законної сили.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до розʼяснень, викладених в п. 1-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» дія Закону України «Про загальнообовʼязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є суб'єктами страхування від нещасного випадку, а також на осіб, зазначених у ст. 11 цього Закону, які не сплачували страхових внесків із добровільного страхування від нещасного випадку. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров'я має вирішуватись на підставі відповідних норм цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно розʼяснень викладених в пп. «б» п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановивши, що вперше розмір відшкодування щомісячного втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя, було визначено виходячи із середнього заробітної плати за займаною посадою на час завдання шкоди, правильно виходив з того, що спірні правовідносини регулюються ч. 1 ст. 1208 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», та дійшов обґрунтованого висновку що діюче законодавство України, у цьому випадку, не передбачає збільшення розміру відшкодування шкоди до рівня середньомісячної заробітної плати на даний час, а передбачає лише індексацію такої шкоди.

Суд апеляційної інстанції стягуючи одноразово 1 792 грн 01 коп. правильно вважав, що ОСОБА_4 має право відповідно до ч. 1

ст. 1208 ЦК України на відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодження здоровʼя саме за період з

01 лютого 2013 року по 01 лютого 2016 року та правильно визначив розмір такої індексації.

Також, суд апеляційної інстанції враховуючи, що розмір коштів на постійний догляд визначається виходячи з мінімальної заробітної плати, а у разі збільшення її розміру, розмір відшкодування шкоди підлягає відповідному збільшенню, та керуючись ч. 2 ст. 1208 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат на втрачений заробіток, оскільки спірні правовідносини між сторонами є деліктними зобов'язаннями, на які не поширюється дія

ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування вимог про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя з 01 лютого 2016 року у розмірі 4 819 грн 53 коп. ОСОБА_4 вказувала на те, що у звʼязку зі зміною розміру середньомісячної заробітної плати за мінусом отриманої виплати, розмір цього відшкодування повинен бути збільшеним за рішенням суду.

Разом з тим, оскільки потерпілій вперше було визначено розмір відшкодування виходячи не з мінімальної заробітної плати, тому відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 1208 ЦК України щодо цих позовних вимог.

На користь позивача було ухвалено стягувати з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя з 01 лютого 2016 року в розмірі 3 221 грн 85 коп. щомісячно та безстроково.

Помилковість здійснення судом апеляційної інстанції збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоровʼя при відсутності передбачених чинним законодавством підстав, з урахуванням того, що судове рішення відповідачем не оскаржується, та що касаційна скарга подана ОСОБА_4, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, меж розгляду справи, не може бути підставою для скасування судового рішення при розгляді цієї касаційної скарги судом касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально-галузевого обʼєднання «Південно-Західна залізниця» про збільшення розміру відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова