УхвалА

іменем україни

22 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою його представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом у розмірі 45 тис. грн, строком до 12 травня 2010 року, зі сплатою 26,9 % річних, у разі виникнення недозволеного овердрафту на його суму нараховуються 36 % річних.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 639 грн 24 коп., з яких: заборгованість за дозволеним овердрафтом у розмірі 25 557 грн 94 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 30 880 грн 42 коп., заборгованість за недозволеним овердрафтом у розмірі 9 200 грн 88 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 65 639 грн 24 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 12 травня 2008 року у розмірі 65 639 грн 24 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 543, 549, 554, 625, 1048, 1050 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами(ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого наявні підстави для стягнення з нього кредитної заборгованості разом із штрафними санкціями, розмір яких судом визначено відповідно до умов кредитного договору та вимог закону.

Суди, дійшли вірного висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), на спростування наданих банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником - ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта