УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 19 квітня 2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Постолівська») укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до якого він передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 720 000 грн, а останній зобов'язався повернути позику в такій самій сумі у строк до 01 жовтня 2013 року. Повернення позики повинно бути здійснено у смт. Підволочиськ Тернопільської області шляхом особистої передачі грошей, що за домовленістю сторін підтверджуватиметься відповідними розписками.

У відповідності до ч. 6 Договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми.

Зобов'язання за договором позики відповідач не виконував належним чином, в результаті чого у нього утворилась заборгованість. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка складається з: заборгованості за зобов'язанням - 720 000 грн, втрат від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 20 липня 2016 року - 647 158 грн 99 коп., процентів за користування коштами - 60 598 грн 36 коп., процентів за користування позикою з період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2016 року - 370 681 грн 68 коп.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 19 квітня 2013 року у розмірі 1 798 439 грн 03 коп., що складається із: заборгованості за зобов'язанням - 720 000 грн, втрат від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 20 липня 2016 року - 647 158 грн 99 коп., процентів за користування коштами - 60 598 грн 36 коп., процентів за користування позикою з період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2016 року - 370 681 грн 68 коп., а також 6 890 грн. судового збору.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Постолівська», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та в цій частині ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до якого ОСОБА_4 передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 720 000 грн, а останній зобов'язався повернути позику в такій самій сумі у строк до 01 жовтня 2013 року. Повернення позики повинно бути здійснено у смт. Підволочиськ Тернопільської області шляхом особистої передачі грошей, що за домовленістю сторін підтверджуватиметься відповідними розписками.

Зобов'язання за договором позики відповідач не виконував належним чином, в результаті чого у нього утворилась заборгованість.

Згідно ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором

Позивач просив стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року, яка станом на 20 липня 2016 року згідно довідки розрахунку складала 1 798 439,03 грн, а саме: заборгованість за зобов'язанням - 720 000 грн, втрати від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 20 липня 2016 року - 647 158 грн 99 коп., проценти за користування коштами - 60 598 грн 36 коп., проценти за користування позикою з період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2016 року - 370 681 грн 68 коп.

При визначені розрахунку втрат з урахуванням індексу інфляції суди правильно виходили з того, що сума боргу з урахуванням індексів інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. При цьому суди прийняли до уваги офіційну таблицю індексів споживчих цін в України з жовтня 2013 по червень 2016 року.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що інфляційні втрати розраховані неправильно, є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.