АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3817/17 Головуючий ІІ інстанції Кісь П.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю співробітників прокуратури Харківської області, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь суму у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 522 000 гривень.

В обґрунтування вимог зазначив, що вказана шкода завдана йому відповідачем внаслідок моральних страждань у звязку з безпідставними незаконними рішеннями та безпідставними неодноразовими закриттями кримінального провадження № 0000907, недотриманням слідчими прокуратури Харківської області процесуальних норм по здійсненню досудового розслідування, недотримання процесуальними керівниками вимог щодо контролю за дотриманням КПК України. Зазначені вимоги позивач обґрунтовує тим, що проти нього було безпідставно складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП. Ці події відбулися тільки тому, що його обмовив співробітник міліції Марценюк. З цього приводу, він звертався до прокуратури Харківської області з заявою про внесення відомостей до ЄРДР. Однак йому було відмовлено. Протягом тривалого часу його відмовлялися визнавати потерпілим. Через чисельні незаконні та невмотивовані процесуальні рішення співробітників прокуратури Харківської області ОСОБА_3 змушений протягом понад рік звертатись до судів для оскарження таких рішень, що завдало позивачу значних моральних страждань. Позов також було обґрунтовано тим, що слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4 проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000907 від 26.10.2015 року у відношенні працівника міліції Марценюка, разом із прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_5, які злісно та навмисно не виконуючи вимоги чинного кримінально процесуального законодавства України, впродовж тривалого часу імітували досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням, неодноразово виносячи незаконні постанови про його закриття. Слідчі та процесуальні керівники змінювалися неодноразово, але досудове розслідування не просувалося та неодноразово кримінальне провадження безпідставно було закрите. Всі постанови про закриття провадження скасовувалися слідчими суддями Червонозаводського районного суду м. Харкова. Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1174 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну тривалим невиконанням посадовими особами вимог діючого кримінально-процесуального законодавства України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи.

Відповідач вказує, що суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1174 ЦК України. Також, у своєму рішенні суд помилково зазначив, що ч. 6 ст. 1176 ЦК України не поширюється на відносини, які виникли між ним та співробітниками прокуратури, та помилково керувався ст. 1172 ЦК України, яка не розповсюджується на виниклі правовідносини.

Прокуратура Харківської області подала до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що 29.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про вчинення злочину співробітником міліції Марценюком.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.10.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Харківської області; зобовязано уповноважену особу прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2015 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідні відомості було внесено до ЄРДР 26.10.2015 за №0000907 за ч. 1 ст. 384 КК України.

Постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 06.11.2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні потерпілим по зазначеному кримінальному провадженню. Дана постанова була скасована ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.08.2016.

27.11.2015 року постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_4 кримінальне провадження №0000907 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.01.2016 року вказану постанову було скасовано. Матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування.

Також ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2016 року було скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Харківської області від 07.06.2016 року про закриття кримінального провадження №0000907, та повернуто матеріали кримінального провадження слідчому для продовження досудового розслідування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено спричинення йому моральної шкоди відповідачем. При цьому права позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червнозаводського районного суду м. Харкова. Реалізація ОСОБА_3 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, а згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, у випадку встановлення факту заподіяння, в тому числі органами прокуратури, шкоди особі внаслідок вчинення інших дій, відмінних від наведених у ч. 1 ст. 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується цим органом.

Водночас, ОСОБА_3 в уточненій позовній заяві від 13.01.2017 року просив стягнути 522000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди з Державного бюджету України.

Крім того, необхідно зазначити, що доведення факту заподіяння шкоди та її розміру покладається на позивача.

Згідно розяснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем в порушення ст. ст. 60, 61 ЦПК України, не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників прокуратури Харківської області моральної шкоди.

Сам факт зобовязання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР, а також скасування двох постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовне спричинення моральної шкоди позивачу.

При цьому необхідно відзначити, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як встановлено судовим розглядом, права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав задоволення позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, то враховуючи, що справу судом було вирішено правильно, ці обставини не є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_1