Справа № 466/2342/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Семків Х.І., Мазур Ю.В., Луців К.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, від імені якого діє адвокат ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитних зобовязань за кредитним договором спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1, від імені якого діє адвокат ОСОБА_4, предявив в суд позов до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що він, ОСОБА_1, та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2001 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року. Після розірвання шлюбу відповідач змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на дошлюбне - ОСОБА_5.

За час спільного проживання ними, як подружжям, було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Зокрема, 22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між гр. ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7, та відповідачем ОСОБА_8, було придбано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Вказана квартира придбавалась ними спільно за їхні спільні сімейні кошти та при оформленні договору купівлі-продажу квартири ним, ОСОБА_1, надавалась заява нотаріусу про те, що він згідний на придбання цієї квартири його дружиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на такі обставини, просив постановити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_2 такою, що належить йому, ОСОБА_1, та відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а також поділити вказану квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_5, від імені якої діє представник ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог АТ «ОТП Банк» про визнання кредитних зобовязань за кредитним договором спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів.

Як на підставу таких вимог покликалась на те, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 09 вересня 2001 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року. Вдруге вона, ОСОБА_5, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 03 травня 2014 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року.

22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між гр. ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7, та нею, ОСОБА_5 (на той час - ОСОБА_8В.), було придбано квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,4 кв.м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Для придбання цієї квартири 23 грудня 2005 року між нею та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №МL 600/405/2005, за умовами якого вона отримала кредит в суді 36 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних. Згідно договору іпотеки №PLM 600/405/2005 від 23 грудня 2005 року вона, ОСОБА_5 (на час укладення договору - ОСОБА_8В.) в якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором передала банку в іпотеку вищевказану придбану квартиру №31 по вул. Г. Мазепи. 13-а в м. Львові.

У листопаді 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» був переіменований на АТ «ОТП Банк».

За час розлучення вона сплачує кредит самостійно та з моменту розірвання шлюбу і станом на 28 квітня 2015 року виконала зобовязання перед вказаним банком на суму 12 885,54 доларів США, що підтверджується банківською довідкою та квитанцією.

З огляду на такі обставини просила ухвалити рішення, яким визнати усі кредитні зобовязання за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_8 спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частину фактично сплаченої суми на погашення заборгованості за кредитним договором №МL 600/405/2005 в розмірі 135 362,59 грн. та судові витрати.

В процесі судового розгляду справи представники ОСОБА_5 ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 неодноразово збільшували позовні вимоги та в останній заяві від 29 травня 2017 року просять постановити рішення, яким визнати усі кредитні зобовязання за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_8 спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частину сплачених сум на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 29 травня 2017 року становить 430 587,03 грн., а також 1 355,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 первісний позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини, уточнили позовні вимоги та просять визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3. У задоволенні зустрічного позову просять відмовити, оскільки є невідомим чи дійсно ОСОБА_5 погашала заборгованість за кредитним договором, який був укладений 23 грудня 2005 року.

Представники ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, покликаючись на викладені в ньому та в заявах про збільшення позовних вимог обставини. У задоволенні первісного позову просять відмовити, оскільки вважають, що визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири є можливим лише у випадку, коли він сплатить половину кредитних коштів разом з нарахованими відсотками.

Представник третьої особи без самостійних вимог - товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником АТ «ОТП Банк», в судове засіданні жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_10, представників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3І, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 є колишнім подружжям. Вони, зокрема, перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2001 року по 27 березня 2012 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в цивільній справі №2-2005/2011 від 27 березня 2012 року. Вдруге вони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2014 року по 28 липня 2014 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в цивільній справі №466/4072/14-ц від 28 липня 2014 року.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі 22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між гр. ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7, та відповідачем ОСОБА_5 (на той час - ОСОБА_8В.), було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,4 кв.м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2998. Як зазначено в договорі купівлі-продажу квартири, продаж вищевказаної квартири було вчинено за 227 799,00 грн.

Для придбання цієї квартири 23 грудня 2005 року між ОСОБА_5 (на той час - ОСОБА_8В.) та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №МL 600/405/2005, за умовами якого вона отримала кредит в суді 36 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних. Згідно договору іпотеки №PLM 600/405/2005 від 23 грудня 2005 року ОСОБА_5 в якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором передала банку в іпотеку вищевказану придбану квартиру №31 по вул. Г. Мазепи. 13-а в м. Львові.

У листопаді 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» був перейменований на АТ «ОТП Банк» та в даний час правонаступником останнього є ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Судом безспірно встановлено, що за час розлучення відповідач ОСОБА_5 сплачує кредит банківській установі самостійно. Зокрема за період з 27 березня 2012 року по 10 травня 2017 року включно, за виключенням період перебування вдруге в шлюбі з ОСОБА_1 (з 03 травня 2014 року по 28 липня 2014 року), вона виконала зобовязання перед банком на суму 409 734,08 грн. та зобовязання по погашенню кредиту виконувались нею в гривнях. Згідно наведеного представниками відповідача розрахунку розмір інфляційних втрат за вказаний період становить - 167 996,33 грн., 3% річних 22 398,00 грн., а пеня - 244 748,65 грн. Загальна сума 844 868,06 грн., 1/2 частина від якої становить 422 434,03 грн.

Крім цього, 26 травня 2017 року ОСОБА_5 сплачено черговий платіж в розмірі 13 135,00 грн, а також 3171 грн. сплачено за договорами добровільного страхування іпотечного майна, половина від яких підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників ОСОБА_5 ОСОБА_2 і ОСОБА_3, долученими до справи копіями рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року та від 28 липня 2014 року, копіями договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2005 року договору іпотеки 23 грудня 2005 року, довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна», копіями квитанцій про сплату коштів за кредитним договором та розрахунком коштів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив ті обставини, що спірна квартира АДРЕСА_2 дійсно була придбана за кредитні кошти, отримані в АКБ «Райффайзенбанк Україна» в грудні 2005 року, та зобовязання по погашенню кредиту виконуються лише його колишньою дружиною ОСОБА_5

У відповідності до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписами ч.ч.1,2.3 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Положеннями ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 70 цього Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Положеннями ст. 549 цього Кодексу визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини та вищеназвані норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3, яка була придбана під час перебування в шлюбі з ОСОБА_5, та позовні вимоги останньої про визнання кредитних зобовязань за кредитним договором спільним майном подружжя та стягнення коштів є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Первісний позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати усі кредитні зобовязання за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_8 спільним майном подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частину сплачених сум на погашення заборгованості за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_8, яка станом на 29 травня 2017 року становить 430 587,03 грн. (чотириста тридцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім гривень три копійки), а також 1355,00 грн. (одну тисячу триста пятдесят пять гривень) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_11