Справа № 754/8665/17
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В. перевіривши виконання вимог ст.ст. 119-120, 234, 256 ЦПК України за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Тамара Василівна про встановлення факту, що має юридичне значення, суд -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що вона є єдиною спадкоємицею майна, після смерті ОСОБА_3

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі судом встановлено, що вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану.

При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Отже, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник посилається на те, що вона прийняла ? частинну спадкового майна, право на іншу ? частину мав ОСОБА_4, однак не звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини та в 2016 р. помер, у зв'язку з чим вона стала єдиним спадкоємцем.

Як вбачається зі змісту заяви, встановлення заявленого факту призводить до виникнення у заявника права на спадкування всього майна після померлої ОСОБА_3, а також стосується відносини спадкування після смерті ОСОБА_4, обставини щодо чого підлягають з'ясуванню в порядку позовного провадження. Вказане свідчить про наявність спору про право.

Крім вказаного, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Зокрема, спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАЦСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права

Заявником в заяві не зазначено яка юридична обставина є недоведеною та як встановлення факту зможе зумовити їй можливість для здійснення свого права спадкування.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що визначення заявника єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 не є юридичним фактом чи юридичною обставиною, а є фактично визнанням права заявника на спадкування вказаного майна, що підлягає до розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження і вбачає підстави для відмови у відкритті провадження по даній справі.

Відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду з відповідним позовом про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Керуючись ч.4 ст. 256, ст. 122 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Тамара Василівна про встановлення факту, що має юридичне значення, роз'яснивши право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії, апеляційної скарги.

Суддя