Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво», третя особа - головний редактор державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати незаконним і скасувати наказ від 31 травня 2016 року № 121/10-05 «Про звільнення головного редактора ОСОБА_3», поновити його на посаді головного редактора редакції газети «Кримська світлиця» державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» (далі - ДП «Національне газетно-журнальне видавництво») з 31 травня 2016 pоку, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати прийняття рішення у справі, а саме: з 01 червня 2016 року до 29 вересня 2016 року у розмірі 26 691 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що наказом від 31 травня 2016 року № 121/10-05 його було звільнено з посади головного редактора газети «Кримська світлиця» ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпІІ України (прогул, у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин).

Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки редакція газети «Кримська світлиця» є структурним підрозділом підприємства відповідача та територіально розташована на території Автономної Республіки Крим. Наказом від 18 травня 2015 року № 12-ОД редакцію з м. Сімферополя переведено до головного офісу у м. Києві та запропоновано працівникам у двомісячний термін надати згоду чи відмову від переведення на роботу в іншу місцевість.

Наказ від 18 травня 2015 року № 12-ОД був відмінений на підставі наказу від 08 липня 2015 року № 14-ОД.

Незважаючи на те, що переведення редакції газети «Кримська світлиця» і її працівників було відмінене, генеральний директор ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» двічі (наказом від 08 лютого 2016 року № 07-ОД та наказом від 14 березня 2016 року № 65/09-05) зобов'язав його ознайомитись із положеннями скасованого наказу № 12-ОД та направив йому лист від 14 березня 2016 року № 98/01-08, у якому просив працівників редакції газети «Кримська світлиця», в тому числі і його (позивача), прийняти рішення щодо переведення штатних працівників редакції в іншу місцевість та повідомити про таке рішення до 14 травня 2016 року.

Зазначав, що він ніколи не давав згоди на своє переведення в іншу місцевість, а також неодноразово наголошував у розмовах та листуванні засобами електронної пошти з генеральним директором відповідача на незаконність його дій.

27 травня 2016 року на його (позивача) електронну пошту був направлений наказ від 27 травня 2016 року № 115/01-06 «Про відібрання пояснень від працівника ОСОБА_3», у якому пропонувалось до 30 травня 2016 року надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці за адресою: м. Київ. вул. Васильківська, 1 у період з 16 до 27 травня 2016 року та невиконання своїх посадових обов'язків.

31 травня 2016 року на підставі наказу № 121/10-05 його було звільнено з роботи відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно, незаконно та без попередження здійснив його переведення у іншу місцевість, а у подальшому звільнив у зв'язку з відсутністю на роботі, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 31 травня 2016 року № 121/10-05 «Про звільнення головного редактора ОСОБА_3».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного редактора газети «Кримська світлиця» ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» з 31 травня 2016 року.

Стягнуто з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 31 травня 2016 року до 30 вересня 2016 року урозмірі 27 008 грн 75 коп.

Стягнуто з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на користь держави 1 378 грн. судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Змінено у наказі ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 31 травня 2016 року № 121/10-05 формулювання звільнення ОСОБА_3 із посади головного редактора «Кримська світлиця» ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на звільнення на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 14 жовтня 2010 року між ДП «Газетно-журнальне видавництво» та ОСОБА_3 укладено трудову угоду, за умовами якої останній був прийнятий на посаду головного редактора редакції газети «Кримська світлиця».

Редакція газети «Кримська світлиця» є структурним підрозділом ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» та розташована на території Автономної республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 5 кімната 13-14.

Наказом від 17 березня 2015 року № 06/1-ОД, з огляду на ситуацію, що склалась у Криму, для відновлення виробничого процесу було наказано перевести редакцію газети «Кримська світлиця», що опинилась на тимчасово окупованій території у м. Сімферополі, до 01 квітня 2015 року у приміщення головного офісу видавництва за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1.

Наказом від 18 травня 2015 року № 12-ОД передбачено переведення редакції газети «Кримська світлиця», що опинилась на тимчасово окупованій території у м. Сімферополі, з 15 вересня 2015 у приміщення головного офісу за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1. Вказаний наказ визначав порядок та строки реалізації такого переведення, закріплював права та гарантії для працівників, що переводяться в іншу місцевість.

Наказом від 08 липня 2015 року № 14-ОД було відмінено наказ від 18 травня 2015 року № 12-ОД у зв'язку з відсутністю на підприємстві начальника відділу кадрів та інспектора відділу кадрів, які б мали забезпечити виконання наказу щодо переведення редакції газети «Кримська світлиця» з м. Сімферополя до м. Києва та переведення працівників вказаної редакції на роботу в іншу місцевість.

Наказом від 21 грудня 2015 року № 39-ОД був скасований наказ від 08 липня 2015 року № 14-ОД.

Наказом від 08 лютого 2016 року № 07-ОД зобов'язано ознайомити всіх працівників редакції газети «Кримська світлиця» з наказом від 18 травня 2015 року № 12-ОД, у зв'язку з чим працівникам протягом двох місяців із дня ознайомлення з наказом надати згоду чи відмову від переведення на роботу в іншу місцевість.

Наказом головного редактора редакції газети «Кримська світлиця» від 14 березня 2016 року № 65/09-05 ОСОБА_3 зобов'язано ознайомити всіх штатних працівників редакції з наказом про переведення. Вказано на те, що працівникам редакції протягом двох місяців із дня ознайомлення з наказом необхідно надати згоду чи відмову від переведення на роботу в іншу місцевість, а саме: у м. Київ по вул. Васильківській, 1.

Наказом від 27 травня 2016 року № 115/01-06 «Про відібрання пояснень від працівника ОСОБА_3» позивачу пропонувалось до 30 травня 2016 року надати письмові пояснення щодо причин нез'явлення на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1 у період з 16 до 27 травня 2016 року та невиконання своїх посадових обов'язків.

Наказом від 31 травня 2016 року № 121/10-05 ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» ОСОБА_3 звільнено з роботи з 31 травня 2016 року у зв'язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпІІ України відбулось із порушенням передбаченого законом порядку звільнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про зміну формулювання причини звільнення на п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗп України, апеляційний суд виходив із того, що позивач відмовився від переведення до м. Києва та послався на відновлення дії наказу від 18 травня 2015 року № 12-ОД. Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність письмової згоди ОСОБА_3 на переведення до м. Києва, що, у свою чергу, свідчить про мовчазну відмову від такого переведення.

Будучи обізнаним із усіма вищезазначеними наказами, він не вчинив жодних дій щодо висловлення своєї позиції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених ст. 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при подовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, заміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про поновлення на роботі особи, звільненої за п. 3 чи п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підставою розірвання трудового договору стала відмова працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, викликаною змінами в організації виробництва і праці, і працівник не згоден працювати в нових умовах, суд вправі зі своєї ініціативи змінити формулювання причин звільнення на п. 6 ст. 36 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про переведення позивача на роботу в іншу місцевість у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, про що було видано декілька наказів від 18 травня 2015 року № 12-ОД, від 08 лютого 2016 року № 07-ОД, від 14 березня 2016 року № 65/09-05.

ОСОБА_3 протягом установленого строку у письмовому вигляді не надав своєї згоди чи незгоди на переведення з м. Сімферополя до м. Києва.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, апеляційний суд відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку (ст. 212 ЦПК України), правильно змінив формулювання причини звільнення на п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗп України, з огляду на відсутність можливості збереження колишніх істотних умов праці позивача та за відсутності його згоди на продовження роботи в нових умовах, зокрема в іншій місцевості.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судом надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваного заявником судового рішення.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик