АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/9835/15-ц Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/1184/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Юридична компанія «Право Груп» в особі директора ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дерев»янко ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008 року у наступному розмірі: заборгованість за кредитом у розмірі 27 293,20 швейцарських франків, за відсотками 5 365,55 швейцарських франків, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 23 716,28 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 33 163,28 грн..

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008 року у наступному розмірі: заборгованість за кредитом у розмірі 27 293,20 швейцарських франків, за відсотками 5 365,55 швейцарських франків, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 23 716,28 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 33 163,28 грн.

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір з кожного окремо по 4 480,56 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Юридична компанія «Право Груп» в особі директора ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ПАТ «УкрСиббанк» не довів наявність у нього права вимагати від ОСОБА_2 дострокового погашення кредиту за кредитним договором. Також вказує, що судом безпідставно не враховано висновок експерта, згідно якого у розрахунках експерта та Банку наявні розбіжності у показниках реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, хоча вказані дані повинні бути ідентичними. Вказані обставини підтверджують можливість двоякого трактування умов Кредитного договору, що підтверджує факт введення в оману апелянта з боку Банку під час укладання Кредитного договору.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. (т. 1 а.с. 17-23)

Згідно п. 1.1 Договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, Швейцарський франк, в сумі 40 000, що дорівнює еквіваленту 200 090,96 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Сторони договору погодили, що кредит надається банком шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника №8500. (п. 1.1, 1.5 Договору)

З Виписки по рахунку №8500 за 07.04.2008 року вбачається, що грошові кошти в сумі 40 000 швейцарських франків (еквівалент 200 090,96 грн.) були зараховані на поточний рахунок ОСОБА_2 №8500. (т. 1 а.с. 37)

Пунктом 1.1 Договору про надання споживчого кредиту передбачено, що позичальник, укладаючи договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору.

Крім того, пунктом 7.13 Договору встановлено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої прав та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_2 було порушено зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 21.11.2016 року відповідач має наступну заборгованість: за кредитом у розмірі 27 293,20 швейцарських франків, за відсотками 5 365,55 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 23 716,28 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 33 163,28 грн. Загальний розмір заборгованості за кредитом та відсотками становить 32 658,75 швейцарських франків, а загальний розмір пені 56 879,56 грн. (т. 2 а.с. 76-81)

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №0 від 07.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №П1-0 від 07.04.2008 року. (т. а.с. 24)

Також, 07.04.2008 року Договір поруки №П2-0 був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_5. (а.с. 25)

Згідно п. 1.1 договорів поруки поручителі, кожен окремо, зобовязалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що виникнуть в майбутньому.

У пунктах 1.3 договорів поруки передбачено, що поручитель (кожен окремо) відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Так, ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз*яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Суд першої інстанції правильно застосував зазначені норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

По справі була проведена судова економічна експертиза №3863 від 17.06.2016 року (т. 1 а.с. 201-210), згідно висновків якої:

1) в обсязі наданих матеріалів, розраховані відповідно до вимог правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 №168, згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008, показники сукупної вартості кредиту становлять: 1) реальна процентна ставка 12,04%; 2) абсолютне значення подорожчання кредиту 47 904,27 швейцарських франків; Виходячи з офіційного курсу НБУ, еквівалент розрахованого абсолютного значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008 становить: станом на 07.04.2008 (дата укладення кредитного договору) 239268,17; станом на 09.06.2016 року (дата проведення розрахунку) 1240665,98 грн.;

2) реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту не відповідають даним, зазначеним у додатку №2 до вказаного кредитного договору.

3) докладна інформація щодо еквіваленту у гривні розміру щомісячних платежів (у т.ч. за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, страхуванням тощо) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008, з урахуванням курсу НБУ, наведена у додатку № 2 до цього висновку.

4) в обсязі наданих на дослідження матеріалів, підтвердити чи обґрунтовано нормативно та документально виконано АКІБ «Укрсіббанк» оформлення з надання кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.04.2008 не надається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції обґрунтовано, із наведенням відповідних мотивів з якими погоджується колегія суддів критично поставився до зазначеного висновку, надав оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи у їх сукупності.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дійсно існує розбіжність між значеннями реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які вказані у кредитному договорі та які вказані у висновку експерта, але ж такі розбіжності виникли з обєктивних обставин, які пояснюються експертом, та жодним чином не свідчать про введення ОСОБА_2 в оману чи про здійснення банком нечесної підприємницької практики, та не встановлюють наявність обставин для визнання кредитного договору недійсним з вказаних підстав, не спростовують правильність розрахунку заборгованості, наданого представником ПАТ «УкрСиббанк».

Доводи відповідача про те, що банк приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив позичальник банку, погашаючи кредит в порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, судова колегія вважає безпідставними.

Всі істотні умови, передбачені ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами - містяться в кредитному договорі і ОСОБА_2 погодилася з ними, підписавши договір.

Додаток №2 до Договору про надання споживчого кредиту «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» містить детальний графік платежів, із зазначенням реальної процентної ставки, яка становить 12,05%, та абсолютного значення подорожчання кредиту - 47 831,83 швейцарських франків.

Так, ознайомлення відповідача з умовами кредитування і згода останнього на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується підписом ОСОБА_2 в договорі про надання споживчого кредиту.

Підписуючи кредитний договорі, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором.

Обґрунтовуючи свій висновок про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд правильно виходив із того, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк надав ОСОБА_2 у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір був укладений за участю і згодою позичальника та відповідно не порушує жодного принципу договірних зобов'язань. несправедливих умов. Підстав для визнання кредитного договору №0 від 07.04.2008 року недійсним в межах заявлених позовних вимог не встановлено.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі ч. ч. 1,3 ст. 1054 , ч. 1 ст. 1055 ЦК України ).

Відповідно до ст. ст. 546, 547 ЦК України, виконання зобовязання може бути забезпечене неустойкою (пенею), розмір якої визначається умовами договору. За нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку у кредитора виникає у випадку порушення боржником виконання зобовязання незалежно від наявності у кредитора збитків.

За нормами ст. 1048-1050 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві в строк та в порядку, визначеному зобовязанням.

Відповідно до п. 1.3.1. Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюються у розмірі 9,990% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перерахунку відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.3.5 Договору передбачено, що позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

Згідно Додатку №3 до Договору про надання споживчого кредиту комісія за надання кредиту становить 1,5% від суми кредиту, комісія за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) 0,1% від суми кредиту, комісія за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації) 0,99% від суми кредиту. (т. 1 а.с. 141)

Судом першої інстанції правильно визначені розмір заборгованості та валюта суми стягнення.

ОСОБА_2 наполягає, що позивач безпідставно передчасно звернувся із позовом про дострокове погашення кредиту.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Право позивача вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення зобов*язань передбачено і розділом 6 кредитного договору №0 від 07.04.2008 року.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до вимог зазначеного розділу кредитного договору позивачем на адресу боржника та поручителів направлялися повідомлення (вимоги) про порушення зобов*язань.

Отже позивач правомірно реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту.

Судом перевірено розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 07.04.2008 року, наданий позивачем (а.с. 211-243), який є прийнятним, відповідає умовам договору та вимогам закону, відповідачі обґрунтованих заперечень, щодо розміру цієї заборгованості не надали. Із зазначеного розрахунку та відомостей про рух коштів на рахунку боржника, крім іншого, вбачаються нараховані суми, дата та сума погашення відсотків, дата та сума погашення тіла кредиту, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юридична компанія «Право Груп» в особі директора ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.П. Пилипчук

Судді колегії: ОСОБА_6

ОСОБА_7