АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

ПоливачЛ.Д.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах довірителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Євробанк»; третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроагротек» про визнання дійсним правочинів з переказу коштів та визнання кредиторами, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ КБ «Євробанк»; третя особа: ТОВ «Євроагротек» про визнання дійсним правочину з переказу коштів в умі 200 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «Відрядження», здійснений 15 червня 2016 року ТОВ «Євроагротек» з власного рахунку №01 на рахунок НОМЕР_1 належить ОСОБА_3, визнання дійсним правочину з переказу коштів в сумі 200 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «Відрядження», здійснений 15 червня 2016 року ТОВ «Євроагротек» з власного рахунку №01 на рахунок НОМЕР_2 належить ОСОБА_4, визнання ОСОБА_3 кредитором ПАТ КБ «Євробанк» та визнання ОСОБА_4 кредитором ПАТ КБ «Євробанк».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, позивачам відмовлено у відкритті провадження (а.с.8-9).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року та направити справу на повторний розгляд.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, оскільки судом неправильно враховано предмет правовідносин, в результаті чого застосовано неналежні норми законодавства.

В даному випадку суд, відмовляючи у відкритті провадження, посилався не на Постанову Пленуму ВСУ, а на судове рішення у конкретній справі, з чого випливає, що така практика не є правомірною.

Апелянти не являються суб'єктами господарювання, а відтак, правовідносини, що виникли між ними та відповідачем потрібно вирішувати в площині цивільного процесуального законодавства.

_______________________________________________

Справа №761/38991/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7339/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд посилається на ст.12 ГПК України, якою встановлена підвідомчість справ, які підлягають розгляду в господарських судах. Разом з тим, подібна справа уже розглядалась у Шевченківському районному суд міста Києва, тобто в суді загальної юрисдикції, в якій вимоги позивача були задоволені повністю.

До суду апеляційної інстанції сторони та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Євробанк» знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку з визнанням його неплатоспроможним, а тому вимоги щодо визнання позивачів кредиторами банку належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті З Закону, Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку господарського судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року в справі № 6-2309цс16, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції не було враховано наведеного, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна назвати законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач