Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 2-ц/781/1033/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

04.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник С.А.

секретар Бодопрост М.М. .,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі Банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Зазначала, що 29 травня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та нею в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами, укладеними 22 травня 2008 року, 23 травня 2008 року та 29 травня 2009 року між Банком та позичальником ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Відповідач направляв на її адресу листи про наявність простроченої заборгованості за кредитними договорамив станом на 24 квітня 2013 року та на 25 квітня 2013 року. Вважає, що у відповідача виникло право на звернення до суду починаючи з грудня 2012 року, проте позовна заява про стягнення заборгованості на підставі договору поруки не надходила до суду протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязання, тобто в строк до 25 грудня 2015 року. Просила суд визнати припиненою поруку, що виникла на підставі нотаріально посвідченого, зареєстрованого за № 604 договору поруки, укладеного 29 травня 2009 року між відповідачем та ОСОБА_3 (а.с.2-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.67-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.78-80).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача та третьої особи ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, а представник Банку заперечила щодо них і просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, тобто обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 2008 року між Банком (Кредитор) та ОСОБА_4 (Клієнт) укладено Рамкову угоду № SMERS01049 за умовами якої та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, Кредитор надає Клієнту кредит в загальному розмірі, що не повинен перевищувати 300 000 доларів США.

Відповідно до цієї Рамкової угоди 22 травня 2008 року між Банком (Кредитор) та ОСОБА_4 (Позичальник) укладено Договір про надання траншу № SME0013164, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 250 000 доларів США на строк користування 84 місяці зі сплатою процентів в розмірі 16 % річних, а Позичальник зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за Кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобовязання за цим Договором у повному обсязі.

23 травня 2008 року між тими ж самими сторонами укладено Договір про надання траншу № SME0013283, за умовами якого Кредитор у порядку та згідно умов Рамкової Угоди № SMERS01049 від 22 травня 2008 року та цього Договору надає Позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США на строк користування 84 місяці зі сплатою процентів в розмірі 16 % річних, а Позичальник зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за Кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобовязання за цим Договором у повному обсязі.

29 травня 2009 року, 01 жовтня 2009 року та 01 березня 2010 року між Банком та позичальником укладені додаткові угоди до договору про надання траншу від 22 травня 2008 року та до договору про надання траншу від 23 травня 2008 року .

29 травня 2009 року в забезпечення виконання зобовязань між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SMERS01049/4, за умовами якого ОСОБА_3, як поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати за зобовязаннями ОСОБА_4, які виникають з умов Рамкової угоди № SMERS01049 від 22 травня 2008 року, Договору траншу № SME0013164 від 22 травня 2008 року, Договору траншу № SME0013283 від 23 травня 2008 року, Договору траншу № SME0013283-1 від 29 травня 2009 року в повному обсязі цих зобовязань, незалежно від отримання або неотримання вимоги Кредитора про погашення Кредитного договору.

Відповідно до п.1.7 Договору поруки укладанням цього Договору Поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності Позичальника за Кредитним договором, в т.ч. такі, внаслідок чого відбудеться збільшення обсягу відповідальності Поручителя за цим Договором, будь-які зміни Кредитного договору, внаслідок яких змінюється (збільшується або зменшується) сума Кредиту, що надається Позичальнику, строк користування кредитом/частиною кредиту, та/або розмір процентів за користування кредитом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів), та/або будь-яких інших платежів, які позичальник згідно з кредитним договором повинен сплатити кредитору та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим Договором поруки, і встановлена цим Договором порука залишається чинною протягом строку, встановленого в п.3.1 цього Договору, а Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Позичальник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності Позичальника за кредитним договором. Дана згода Поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Згідно п.2.1. договору поруки поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі зобовязань, передбачених кредитним договором.

31 березня 2010 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору поруки № SMERS01049/4 від 29 травня 2009 року, за умовами якої поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами додаткової угоди від 01 березня 2010 року, укладеної між банком та позичальником, та надає свою згоду на зміну (збільшення) обсягу відповідальності позичальника за договором про надання траншу і поручається перед кредитором за виконання позичальником обовязку повернути наданий кредит і сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та здійснювати інші платежі у порядку та строки, визначені договором про надання траншу та додатковою угодою до договору про надання траншу.

Відповідно до пункту 8 додаткової угоди до договору поруки поручитель надає згоду на внесення змін до графіку повернення кредиту та сплати процентів згідно з Додатками № 1 до договорів про надання траншу від 27 травня 2008 року, надання траншу від 22 травня 2008 року та додаткових угод до них (а.с.9).

Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику кредитні кошти у повному розмірі, що сторонами не заперечується.

Строк повернення кредитів згідно умов укладених між банком та позичальником договорів відповідно до 21 травня 2015 року та до 24 травня 2015 року.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитним договорам станом на квітень 2016 року, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 належним чином зобовязань за кредитними договорами, Банк 05 квітня 2016 року направив поручителю ОСОБА_3 досудову вимогу про погашення простроченої заборгованості.

ПАТ «Альфа-Банк» предявив позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_3В , як поручителя, про стягнення заборгованості за зазначеними кредитними договорами та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом (а.с.61,62).

Зобовязання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Пунктом 3.1 договору поруки № SMERS01049/4 від 29 травня 2009 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, передбачено, що порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор не предявить до поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Як свідчать матеріали справи, боржник ОСОБА_4 (а відтак і поручитель), узяв на себе зобовязання повернути суму кредитів з відповідними процентами до 21 травня 2015 року та 24 травня 2015 року, сплачуючи частинами (щомісячними платежами) згідно з графіками платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Як убачається з додатків № 1 до договору про надання траншу від 22 травня 2008 року, до договору траншу від 23 травня 2008 року, укладеного між банком та позичальником, які є невідємною частиною цих договорів траншу, позичальник зобовязується частково погашати заборгованість за кредитами, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, щомісяця до 21-го числа (включно) кожного місяця та відповідно до 24-го числа (включно) кожного місяця. Відповідно до пункту 2.1. договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором.

Суд установив, що ОСОБА_4 свої останні платежі по кредитним договорам сплатив 22 листопада 2013 року, а наступні терміни платежів за договорами було визначено відповідно до 21 грудня 2013 року та 24 грудня 2013 року (включно), які він не здійснив, а тому з 22 грудня 2013 року та з 25 грудня 2013 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого у договорі поруки трирічного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом (ч.4 ст. 559 ЦК України).

Тобто банк мав протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 22 грудня 2013 року та з 25 грудня 2013 року відповідно), предявити вимоги до поручителя.

Такі вимоги до поручителя, як підтверджується матеріалами справи, банк предявив у межах вказаного трирічного строку (а.с. 61,165).

Суд першої інстанції правильно врахував, що кредитними договорами передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що порука не є припиненою, оскільки відповідно до умов договору поруки кредитор протягом трьох років від дня настання строку як сплати щомісячних платежів, так і виконання основного зобов'язання, звернувся в суд з позовом до поручителя. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача виникло право на звернення до суду починаючи з 24 грудня 2012 року є безпідставними, оскільки позичальник здійснював періодично до 22 листопада 2013 року часткове погашення простроченої заборгованості та сплату чергових платежів.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини справи, оцінив докази в їх сукупності відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_5