АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (надалі - «ОТП Банк») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просило:

стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 727,21 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 23 червня 2016 року 1263010 грн. 03 коп., з яких заборгованість за кредитом, в сумі 42704 дол. США, еквівалент - 1063247 грн. 52 коп.; 8023, 21 дол. США - заборгованість по відсоткам, еквівалент - 199762 грн. 51 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 28 жовтня 2005 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МL-003/321/2005, згідно з умовами якого, з урахуванням додаткової угоди №1 від 21 квітня 2009 року, Банк надав їй кредитні кошти у розмірі 119 746 дол. США, із встановленням фіксованої відсоткової ставки 10,50 %, які позичальник зобов'язувалася повертати шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 2 до зазначеного кредитного договору, згідно з яким відповідачі прийняли всі зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стали солідарними боржниками.

Посилаючись на те, що відповідачами зобов'язання за договором кредиту не виконуються належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед банком, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року позов ПАТ«ОТП Банк» задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2005 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № МL-003/321/2005, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 119 746,00 дол. США (а.с.11-16).

19 вересня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № МL - 003/321/2005 від 28 жовтня 2005 року, на підставі якого ОСОБА_3 приймає всі зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стає солідарним боржником (а.с.21-23).

Внаслідок невиконання відповідача взятих на себе зобов'язань, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23 червня 2016 року у останніх виникла заборгованість перед банком у розмірі 50 727,21 дол. США, що еквівалентно (1 дол. США - 24,898078 грн.) 1 263 010 грн. 03 коп. з яких: заборгованість за кредитом - 42 704 дол. США, еквівалент 1 063 247 грн. 52 коп.; заборгованість по відсоткам - 8 023,21 дол. США еквівалент - 199 762 грн. 51 коп. (а.с.6).

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором відповідачами не виконуються, що є підстави для стягнення з відповідачів заборгованості в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що шестимісячний строк, протягом якого кредитор повинен був пред'явити вимогу минув 07 вересня 2012 року, окрім цього, до відповідачів не було надіслано вимоги, необґрунтованість розрахунку позивача та недоведеність останнім факту видачі позичальнику грошових коштів та про передчасність заявленого позову, колегія суддів визнає безпідставними.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Зі змісту позову убачається, що позивач звернувся із позовом до відповідачів, на підставі додаткового договору № 2 від 19 вересня 2014 року до кредитного договору №МЬ-003/321/2005 від 28 жовтня 2005 року, як до солідарних боржників в порядку ст. 543 ЦК України, а не спадкоємців померлого позичальника в порядку ст. 1281-1282 ЦК України.

Встановлено, що 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 2 до зазначеного кредитного договору, згідно з яким відповідачі прийняли всі зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стали солідарними боржниками (п.п. 2.1.1.).

Статтею 608 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Отже, у випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи обставини справи та чинність додаткового договору №2 укладеного між сторонами, відповідно до якого відповідачі прийняли всі зобов'язання за кредитним договором, укладеним з покійною ОСОБА_4, а тому кредитне зобов'язання за договором від 28 жовтня 2005 року не припинилося, правових підстав до застосування до виниклих правовідносин положень ст. 1281 ЦК України, колегія суддів не вбачає.

Розрахунок заборгованості, який судом визнано правильним і покладено в основу рішення, відповідає умовам договору та долученим до справи доказам.

Долучена до справи заява про видачу кредиту та банківські виписки свідчать про отримання ОСОБА_4 кредитних коштів (а.с.10, 135-182).

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/27055/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6755/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.