Справа № 310/4176/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря Бевз О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження 09 квітня 2017 року дитини ОСОБА_2, стать жіноча, в м. Донецьк Пролетарський район, Україна, матірю якої є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Донецьк, Україна, батьком якої є громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, Україна. В обґрунтування заяви зазначила, що 09 квітня 2017 року у неї та її чоловіка ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_2 Вона звернулася до Бердянського міського відділу ДРАЦС з заявою про реєстрацію народження дитини. Однак листом від 07.07.2017 року у реєстрації народження дитини їй було відмовлено, оскільки надане нею медичне свідоцтво про народження дитини є неналежним документом, оскільки видане на непідконтрольній Україні території. Встановлення факту народження нею дитини необхідно їй для реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Заяву підтримує, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Згідно ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження дитини.

Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей.

З заяви ОСОБА_1 вбачається, що 09 квітня 2017 року вона народила дівчинку. На підтвердження цього вона надала суду дублікат медичного свідоцтва № 35 від 27.04.2017р., яке видано їй Центральною міською клінічною лікарнею №3 м.Донецька, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території. В дублікаті медичного свідоцтва зазначено, що ОСОБА_1 , яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6., 09 квітня 2017 року о 06 год. 45 хв. Народила дівчинку вагою 3670гр. Пологи перші, мати дитини в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Заявником також надано копію довідки «Відомості пологового відділення №2 про породіллю», яка видана тим же медичним закладом, в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 29.03.17р. по 18.04.17р. перебувала на стаціонарі клінічної лікарні №3 м. Донецька, 09.04.17р. їй була проведена операція кесарів розтин. В інформації про новонародженого зазначено, що народилася дитина жіночої статі вагою 3760гр.

З копії паспорта ОСОБА_1 видно, що місце її проживання зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_7.

Також заявником надано суду копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, 09.04.2017р.н., яке видано їй Пролетарським відділом ЗАГС м. Донецька, так званої Донецької народної республіки, в якому матірю дитини записана ОСОБА_1, батьком ОСОБА_3

Разом з тим, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 не перебуває.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника та дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням дубліката медичного свідоцтва про народження № 35 від 27.04.2017 року, довідки « Відомості пологового відділення №2 про породіллю», які видані Центральною міською клінічною лікарнею № 3 м. Донецька, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку, що факт народження 09 квітня 2017 року ОСОБА_1 дитини жіночої статі підлягає задоволенню.

Між тим, суд вважає, що вимоги заявниці про зазначення в рішенні суду прізвища, ім'я та по батькові дитини та зазначення відомостей про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, як про батька дитини, задоволенню не підлягають.

Зазначення у судовому рішенні імені дитини не є обов'язковим, оскільки ім'я дитини може бути зазначено батьками безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 259 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як зазначалося вище, державна реєстрація народження дитини, відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків, а підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, рішення суду про встановлення факту народження дитини. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. .

Згідно зі ст..144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові, за правилами, встановленими у ст.ст.145-147 СК України..

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,59,60,208-209,213-215,256-259, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини задовольнити частково.

Встановити факт того, що громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженка м. Донецька, Україна, місце проживання якої зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, народила 09 квітня 2017 року в м. Донецьку, Україна, дитину жіночої статі.

В задоволенні решти вимог заявника відмовити.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня його отримання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя ОСОБА_4