Справа № 351/95/17
Номер провадження №2/351/365/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

з участю секретаря - Маланчук С.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, що посвідчується розпискою, виданою відповідачем. Відповідно до вказаної розписки позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення позики до вересня 2012р.. Відповідач вказану суму не повернув, а тому, рішенням Снятинського районного суду від 19.05.2015р. з відповідача було вирішено стягнути вказану суму коштів. Відділом ДВС відкрито виконавче провадження № 48198535, однак через відсутність майна у боржника, рішення суду виконати неможливо. Крім того, ухвалою Снятинського районного суду від 26.03.2015р. було накладено арешт на житловий будинок, який належав ОСОБА_4 за адресою: вул.. Київська, 12 в м. Снятин Івано-Франківської області. Знаючи про неминучість виконання судового рішення про повернення позики та звернення стягнення на нерухоме майно, відповідач відчужив свій житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку своїй дружині ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2015р.. Однак, у даному житловому будинку відповідач продовжує проживати разом із сімєю. Таким чином, дії відповідача по відчуженню належного йому житлового будинку є фіктивними, умисними та спрямовані на уникнення повернення позики. Тобто дії сторін договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Тому ознаками фіктивності даного договору купівлі-продажу є: введення в оману іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину, свідомий намір невиконання зобовязань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Просить визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку від 18.03.2015р. № 461 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2015р. № 462.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, зіславшись на обставини, що викладені у позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила та пояснила, що у 1999р. відповідачка ОСОБА_6 виїхала в Італію, де легально перебувала та перебуває по даний час. 13.11.2007р. було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6. У 2013р. відповідач ОСОБА_4 виїхав у Росію, де перебуває по даний час. Тому, спірні договора купівлі-продажу були посвідчені у відсутності відповідача, за довіреністю на його представника. Після виїзду в Росію ОСОБА_4 в даному житловому будинку не проживає. У 2013р. договір купівлі-продажу не був посвідчений у звязку з тим, що ОСОБА_4 19.01.2012р. оформив кредитний договір в Державному Ощадному банку на 100 000 грн. і було накладено арешт на даний житловий будинок та земельну ділянку. У відсутності відповідача його дружина ОСОБА_6 погашала його позику до 2015р.. 12.03.2015р. Ощадбанк направив лист приватному нотаріусу, повідомляючи про зняття заборони на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, а тому договора купівлі-продажу були посвідчені 18.03.2015р.. Крім того, ОСОБА_6, проживаючи разом із своїм колишнім чоловіком, перебудували житловий будинок, добудували 2-й поверх та повністю здійснили євроремонт, тобто відповідачка набула право власності на 1/2 частину будинку. А тому вимоги позивача щодо визнання недійсними правочинів за обставин, що вказані у позові, є безпідставними, надуманими та до задоволення не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, думку представника відповідача, оглянувши та проаналізувавши подані докази у справі, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 461, продавець ОСОБА_4 продав, а покупець ОСОБА_5 придбала житловий будинок, що розміщений по вул. Київській, 12 в м. Снятин, Снятинського району Івано-Франківської області.

Згідно п.3 вказаного договору продаж вказаного нерухомого майна вчинено за 148 027 00 грн., які покупець оплатив повністю продавцю особисто до підписання даного договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Відповідно до п. 12 договору, покупець свідчить, що на день укладання цього правочину вона у шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання вищезазначеного житлового будинку, є її особистою власністю.

При підписанні договору приватним нотаріусом встановлено дієздатність сторін, а також повноваження представника, його дієздатність та належність, належність ОСОБА_4 житлового будинку, що відчужується.

Відповідно до витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2015р. житловий будинок по вул. Київській, 12 в м. Снятин, Снятинського району Івано-Франківської області на підставі договору дарування від 28.08.2003р. належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.03.2015р. посвідчено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, який належить відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Технічний паспорт виданий на ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу І-НМ № 023928, 13.11.2007р. розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2015р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 462, продавець ОСОБА_4 продав, а покупець ОСОБА_5 придбала земельну ділянку, що розташована в м. Снятин по вул. Київській, 12, Снятинського району Івано-Франківської області. Згідно державного акту на право власності на землю ЯД № 810192 від 23.07.2007р. ОСОБА_4 на підставі рішення Снятинської міської ради від 22.02.2007р. є власником земельної ділянки площею 0,0730 га, що розташована в м. Снятині по вул.. Київська, 12, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно будинкової книги № 343 для прописки громадян, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, розпочатої 16.02.2017р. вбачається, що власником є ОСОБА_5, яка проживає в даному будинку разом із сином ОСОБА_8. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 тривалий час перебуває за кордоном, в Республіці Італії, а відповідач ОСОБА_4 02.04.2013р. поїздом вибув у м. Москву, Російської Федерації (проїзний документ ФТ № 550756) та згідно міграційної карти перебуває у м. Нижнєвартовську, Російської Федерації.

Відповідно до актів обстеження матеріально побутових умов від 07.06.2017р. № 2948, № 2950 вбачається, що ОСОБА_5 знаходиться за межами України з 1999р., щорічно приїжджає у відпустку додому, а відповідач ОСОБА_4, колишній чоловік відповідачки в 2013р. виїхав в Росію і по даний час не повертався. Проживаючи разом відповідачі перебудували житловий будинок, а саме: добудували 2-й поверх, два коридори, ванну кімнату, гараж з підвальним приміщенням, замінили вікна, двері та ін…

Із листа ТВБВ № 10008/093 філії Івано-Франківського обласного управління Державного ощадного банку України від 12.03.2015р., адресованого приватному нотаріусу Снятинського районного нотаріального округу, вбачається, що ОСОБА_4 в повному обсязі виконав умови кредитного договору лінії № 1 від 19.01.2012р. Будь-яких претензій фінансового характеру відносно ОСОБА_4 відділення Ощадбанку м. Снятин не має та не заперечує, щоб на підставі цього повідомлення приватним нотаріусом було знято заборону відчуження майна: житлового будинку загальною площею 113,2 м.кв. та земельної ділянки площею 0,0730 га, які знаходяться за адресою в м. Снятин по вул.. Київська, 12 Снятинського району та здійснено державну реєстрацію припинення обтяжень речових прав на вказане нерухоме майно та державну реєстрацію припинення іпотеки.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Згідно ст. 203 ЦК України для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом, правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч.3 (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність їх внутрішній волі), ч.5 (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У Постанові Верховного Суду України від 19.10.2016р. у справі № 6-1873цс16 судовою палатою в цивільних справах надано правовий висновок, відповідно до якого для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України встановлено, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідач, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивачки, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Установивши ці обставини, суди не надали належної оцінки тому, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, та не перевірили, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, окрім тих які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні позивачем та його представником не наведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, котрі б спростували: факт неотримання відповідачкою ОСОБА_5 грошових коштів за договором купівлі-продажу; факт продовження відповідачем ОСОБА_4 проживати разом із сімєю; факт введення в оману відповідачки ОСОБА_5 щодо фактичних обставин правочину; факт свідомого наміру невиконання зобовязань договору та приховування справжніх намірів обох учасників правочину уникнути виконання рішення суду, на які посилається позивач, оскільки вказані факти спростовуються письмовими матеріалами справи, зокрема договором купівлі-продажу, у якому чітко зазначається ціна в розмірі 148 027 00 грн., які покупець передала продавцю до підписання договору, покупець фактично проживає в даному житловому будинку, а також засвідчення приватним нотаріусом ОСОБА_7 того факту, що покупець- Москалик С.І. на день укладення договору в шлюбі не перебуває і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання вищезазначених житлового будинку та земельної ділянки, є її особистою власністю.

Також, суд вважає, що договора купівлі-продажу не укладені всупереч вимог ст. 234 ЦК України, а укладені із наміром створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами, а саме: відповідачка ОСОБА_5 перейшла проживати в спірний житловий будинок та користується спірною земельною ділянкою; відповідач ОСОБА_4 проживає окремо, у 2007р. розлучився із відповідачкою ОСОБА_5, обидва відповідачі разом не проживають, відповідач ОСОБА_4 тривалий час перебуває за кордоном, в Російській Федерації з 2013р., відповідачка ОСОБА_5 тривалий час перебуває в Італії.

До того ж, судом встановлено, позивач в судовому засіданні сам не заперечував про наявність того факту, що відповідач ОСОБА_4 в 2013р. виїхав за межі України, в Російську Федерацію, де перебуває по даний час.

Окрім того, відповідач ОСОБА_4, перебуваючи за межами України, видав довіреність на представника з метою продажу житлового будинку та спірної земельної ділянки, що не є порушенням чинного цивільного законодавства. Також договора купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки укладені сторонами до моменту забезпечення позову, на який посилається позивач (договір купівлі-продажу укладений 18.03.2015р., арешт на житловий будинок, який належить ОСОБА_4, накладено відповідно до ухвали Снятинського районного суду від 26.03.2015р.), що також не є порушенням чинного законодавства.

За вказаних обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, з наведених обставин слід відмовити за їх безпідставністю, а також слідзняти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 12 в м. Снятині Івано-Франківської області, накладений відповідно до ухвали Снятинського районного суду від 17.01.2017р.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 230, 234 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - відмовити.

Зняти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 12 в м. Снятині Івано-Франківської області, накладений відповідно до ухвали Снятинського районного суду від 17.01.2017р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.