Справа № 462/7829/15 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/1807/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Альфа страхування» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ СК «Альфа страхування», про стягнення матеріальної шкоди, невиплаченої суми страхового відшкодування, пені,-

встановила:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ СК «Альфа страхування», про стягнення матеріальної шкоди, невиплаченої суми страхового відшкодування, пені.

Ухвалено стягнути з ПАТ СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 29 605,80 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 3947,84 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ПАТ СК «Альфа Страхування».

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що страхове відшкодування виплачено позивачу в повному обсязі, всі зобов»язання по договору страхування виконані повністю в добровільному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів повинен дослідити обставини щодо наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв та ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки встановлені договором.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З постанови Залізничного районного суду м. Львова №462/8564/14-ц від 29 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 1 грудня 2014 року в 00 год. 15 хв. по вул. Кульпарківська, 226 у м.Львові, керуючи автомобілем «БМВ Х6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель Комбі» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали пошкодження, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Із звіту про оцінку автомобіля «Опель Комбі» від 17 грудня 2014 року вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного автомобіля під час ДТП становить 84 978,84 грн.

ПАТ СК «Альфа Страхування» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 29 978, 84 грн.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог та стягнення на користь позивача з ПАТ СК «Альфа Страхування» невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 20 022 грн., пені в розмірі 9583, 80 грн., а з ОСОБА_3- 3947,84 грн. майнової шкоди.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Альфа страхування» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді