Справа № 211/2770/17
Провадження № 6/211/80/17
У х в а л а

іменем України

27 червня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Ткаченко С.В.

при секретарі: Польчик Л.В.

розглянувши подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,-

В С Т А Н О В И В:

державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ( паспорта ). Посилаються на те, що в провадженні Довгинцівського відділу ДВС КМУЮ в Дніпропетровській області знаходиться на виконанні виконавче провадження з примусового виконання документа : виконавчого листа № 212/4195/14-ц від 04.07.2014 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки Варвари, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері дитини ОСОБА_3.

Боржник в добровільному порядку борг не сплачує, тому державний виконавець просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документу.

Представник відділу ДВС в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали додані до подання , суд вважає , що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в"їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року ( в ред.. від 8 березня 2011 року) (надалі Закон).

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт , може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) тастатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухиленні від виконання зобов"язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов"язань.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та інші факти, обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа мала намір не виконувати належні до виконання зобов'язання в повному обсязі.

З матеріалів подання вбачається, що державний виконавець викликала боржника до виконавчої служби, пояснення від нього відібрані, але стягувач звернуласядо виконавчої служби лише 20.10.2016 року, в той час коли аліменти були стягнуті рішенням суду від 04.07.2014 року, таким чином і утворилася заборгованість, а не тому, що боржник ухилявся від сплати аліментів, підтверджень про те, що боржник умисно знаючи про борг ухиляється від його сплати та умисно не виконує рішення суду державним виконавцем не надано, в поясненнях боржник зазначає, що аліменти сплачувати не він не відмовляється, але не згоден з сумою боргу.

Отже, саме по собі невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду обов'язків.

В суді не доведено та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не має передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням, органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов"язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

При зверненні до суду з зазначеним поданням державний виконавець не надав доказів про те, що боржник злісно ухиляється від сплати аліментів, так як виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача від 20.10.2016 року на підставі виконавчого листа від 04.07.2014 року № 212/4195/14-ц постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2016 року № 52704436, а тому заборгованість утворилася не через злісне ухилення від сплати аліментів боржником, а через те, що стягувач звернулася до виконавчої служби через більш як два роки після винесення рішення судом про стягнення аліментів.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не наддав суду доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджала за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являлась на виклики державного виконавця.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 11, ст. 32 Закону України Про виконавче провадження, ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, суд ,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державному виконавцю Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу - відмовити .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення . У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ткаченко С. В.