УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 квітня 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (далі - ТОВ «Євролізинг Холдінг») було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є транспортний засіб марки RENAULT моделі DUKSTER EXPRESSION. Відповідно до квитанції від 23 квітня 2016 року № 27 він сплатив кошти у сумі 43018 грн 60 коп. на рахунок відповідача та комісію банку у розмірі 430,19 грн. Вважав, що умови договору щодо нього є несправедливими, зокрема лізингодавець не відповідає перед ним, як лізингоодержувачем, за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець. Проте, в договорі не вказано продавця предмета лізингу. Оскільки, продаж предмета лізингу було здійснено лізингодавцем, то продавець та лізингодавець несуть перед ним, як лізингоодержувачем, солідарну відповідальність за зобов'язаннями щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України). Однак, всупереч вищевказаному, відповідач усю відповідальність поклав на нього, що свідчить про несправедливість умов договору. Крім цього, специфікація до договору в повній мірі не була складена.

Зазначав, що умовами договору нечітко визначено підстави зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку, тому ці умови надають лише відповідачу право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці, що позбавляє його можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Також договором передбачено право відповідача змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте він позбавлений такого права, а тому такий договір є несправедливим відносно нього. Крім того, посилався на те, що представник відповідача, надавши інформацію у нечіткий, незрозумілий спосіб, ввів тим самим його в оману.

На підставі викладеного позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 23 квітня 2016 року та стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 43018,60 грн, сплачені за договором фінансового лізингу, комісійний збір сплачений за послуги банку у розмірі 430, 19 грн.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір фінансового лізингу від 23 квітня 2016 року, укладений між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_4 недійсним. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 43 448 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Холдінг», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 806 ЦК України, правильно виходили з наявності підстав для визнання договору фінансового лізингу, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж недійсним, передбачених ст. 215 ЦК України. Зокрема оспорений договір містить умови, які є несправедливими, а саме: умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-3020цс15, від 8 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» відхилити.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

О.В.Закропивний