Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/999/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Гансецької І.А., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про усунення від права на спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення останнього від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 08 червня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 червня 2015 року померла його мати, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входять, зокрема, житловий будинок, земельна ділянка та квартира. Спадкоємцями першої черги за законом є він, його брат - ОСОБА_3 та чоловік померлої - ОСОБА_2. Вважає, що відповідач ухилявся від надання допомоги його матері, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд проігнорував факти, встановлені під час розгляду справи. Так, останні роки свого життя мати через похилий вік і тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги (фізичної, матеріальної, моральної), але відповідач, будучи обізнаним про безпорадний стан дружини, такої не надавав, оскільки проживав із іншою сімєю. Натомість обовязки по догляду виконував він, а інколи його брат, який проживав із матірю. Окрім того, всі витрати на поховання спадкодавця він взяв на себе.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_5 померла 08 червня 2015 року (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру №16, що знаходиться у будинку №10-А по пров. К Маркса в м. Коростишеві Житомирської області, житловий будинок №15а по вул.Кірова в с. Харитонівка Коростишівського району Житомирської області та земельна ділянка площею 0,0466 га за цією ж адресою (а.с.8-12).

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути предявлена особою, для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки.

Із довідки приватного нотаріуса від 21 липня 2016 року №493/01-16 убачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк звернулися: 30 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1І.(син), та 27 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_2 (чоловік) та третя особа ОСОБА_3 (син), тобто всі є спадкоємцями першої черги за законом в силу ч.1 ст.1261 ЦК України (а.с.14).

Усунення спадкоємця від спадкування тягне перерозподіл часток у спадщині а відтак має правове значення для позивача.

Наразі ж доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції при розгляді справи проігнорував епікрізи з історії хвороби спадкодавця, а також ту обставину, що відповідач не проживав із спадкодавцем однією сімєю та покази свідків, відповідно до яких спадкоємець перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги.

Проте, саме по собі перебування ОСОБА_5 на лікуванні у Житомирській обласній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з 04 по 15 грудня 2006 року, з 28 червня 2008 року по 04 липня 2008 року, з 24 лютого 2012 року по 06 березня 2012 року, з 28 по 29 травня 2012 року, з 18 по 19 жовтня 2012 року, посмертний епікріз із певною вірогідністю не доводять безпорадного стану, оскільки не є тотожними поняттями. Доводи апеляційної скарги щодо показань свідків ґрунтуються на їх переоцінці. Свідки допитувалися судом першої інстанції та оцінені ним у сукупності з іншими доказами у справі.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, як стверджує позивач, спадкодавець проживала з молодшим сином, а тому недоведеною є й обставина потребування спадкодавцем допомоги від відповідача за умови отримання її від інших осіб, у тому числі від синів.

Відсутні й докази ініціювання спадкодавцем питання щодо розірвання шлюбу з відповідачем.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги, а частиною 5 ст.1224 ЦК України суду надано право усунути особу від права на спадкування за законом лише за зазначених у цій нормі умов.

Доводи апеляційної скарги відносно понесення тільки позивачем витрат на поховання спадкодавця не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки дана обставина є підставою для відшкодування розумних витрат, а не усунення від спадкування.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: