Справа №487/1519/17 03.07.2017 03.07.2017 03.07.2017
Справа №487/1519/17 Головуючий першої інстанції Павлова Ж.П.
Провадження №22-ц/784/1488/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

03 липня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 травня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням премії,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 предявив позов до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «Адміністрація морських портів України») про нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням премії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з 2003 року позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах.

З 13 червня 2013 року працював у Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» (далі МФ ДП «Адміністрація морських портів України») на посаді начальника служби управління персоналом на організації бізнес-процесів.

Наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту від 22 серпня 2016 року №602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) були внесені зміни до організаційної структури Адміністрації, в якій було виключено службу управління персоналом та організації бізнес-процесів, а також наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту від 23 серпня 2016 року №605 «Про внесення змін до штатного розпису» внесені зміни до штатного розпису Адміністрації, яким посаду, яку позивач обіймав, скорочено з 23 серпня 2016 року.

Згідно наказу №1029 від 19 грудня 2016 року «Про преміювання» всім працівникам філії, крім нього була нарахована та виплачена премія до новорічних свят у розмірі 47% від посадового окладу.

Наказом №483/о від 29 грудня 2016 року трудовий договір між ОСОБА_2 та ДП «Адміністрація морських портів України» припинено.

Посилаючись на те, що при прийнятті наказу №1029 від 19 грудня 2016 року «Про преміювання» відповідач застосував умову, яка не передбачена діючим на підприємстві «Положенням про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту», як підстава для не виплати будь-якого виду премії, внаслідок чого йому було не виплачено додаткову заробітну плату у вигляді премії до новорічних свят, позивач просив зобовязати ДП «Адміністрація морських портів України» здійснити нарахування та виплату йому заробітної плати за грудень 2016 року з урахуванням премії до новорічних свят у розмірі 10 718 грн. 35 коп., а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Представник відповідача ДП «Адміністрація морських портів України» проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначав, що наказом №1029 від 19 грудня 2016 року «Про преміювання» не передбачено виплати позивачу премії до новорічних свят. Цей наказ погоджено з двома професійними спілками, які діють на підприємстві. При цьому, позивачем взагалі не оскаржується сам наказ. Окрім того, звертав увагу на те, що начальник підприємства має право, а не обовязок, встановлювати своїм наказом премії, у тому числі і премії до новорічних свят.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобовязано ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» здійснити нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_2 за грудень 2016 року з урахуванням премії до новорічних свят в розмірі 47 % посадового окладу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції дійсних обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідачем порушено відносно позивача положення ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» в частині не забезпечення його права на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та п.1.1 «Положення про преміювання працівників Адміністрації Миколаївського морського порту» в частині не поширення на нього, як на працівника дії положень колективного договору та зазначеного положення про преміювання, додатку №1 до «Положення про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту» в частині застосування не передбаченої умови для не виплати премії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення ухвалено у повній відповідності з вищевказаними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» - є юридичною особою.

Згідно із ч.1 ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч.3 даної статті).

Відповідно до положення про МФ ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2014 року (далі Положення), Миколаївська філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Філія має окремий баланс, який входить до зведеного балансу підприємства. До штату філії відповідно до її штатного розпису можуть входити безбалансові структурні підрозділи (відділи, служби тощо), які діють на підставі положень, затверджених начальником філії (п.3.1,3.3,3.4).

Відповідно до 5.7 Положення начальник філії самостійно встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником філії за погодженням з головою підприємства.

Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами філії та відповідно до штатного розпису філії призначає на посади та звільняє з посад працівників філії (п.5.9 Положення).

Відповідно до положень колективного договору, розпорядчих документів підприємства та внутрішніх актів філії про оплату праці, а також в межах фонду оплати праці відповідно до затвердженого підприємством фінансового плану філії встановлює працівникам філії конкретні розміри тарифних ставок і посадових окладів, надбавок, доплат (а.с.23-35).

Трудові відносини полягають у відносинах працівників усіх підприємств, установ, організацій (далі - підприємство) будь-якої форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, з фізичними особами.

Нормами трудового законодавства, а саме частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України передбачені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладі в службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до змісту ст.2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання.

Частина третя ст.97 КЗпП України тільки зобов'язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з 13 червня 2013 року був переведений до МФ ДП «Адміністрація морських портів України» та обіймав посаду начальника служби управління персоналом на організації бізнес-процесів.

Наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту №518 від 25 липня 2016 року введено в дію організаційну структуру Адміністрації та розподілено обовязки і відповідальність за керівництво окремими напрямками та виконанням функцій спрямованих на забезпечення виробничо-господарської діяльності між начальником адміністрації та його заступником.

Наказом начальника Адміністрації від 22 серпня 2016 року №602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «Адміністрації морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) були внесені зміни до організаційної структури Адміністрації (МФ ДП «Адміністрації морських портів України») та скасовано п.1 вищевказаного наказу (а.с.37).

Згідно з цим наказом, з 22 серпня 2016 року було введено в дію організаційну структуру Адміністрації додаток №1 до наказу, з якої було виключено службу управління персоналом та організації бізнес процесів.

Наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту №605 від 23 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису», з метою забезпечення ефективного виконання покладених на адміністрацію Миколаївського морського порту завдань та функцій, а також з метою приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб та затвердженої організаційної структури Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України», скорочено деякі посади на підприємстві із штатного розпису, у тому числі і 1 од. начальника служби управління персоналом та організації бізнес-процесів (а.с.38-41).

Наказом т.в.о. начальника адміністрації за №1029 від 19 грудня 2016 року «Про преміювання» з метою забезпечення виконання соціальних гарантій передбачених діючих колективним договором та створення сприятливих умов для святкування Новорічних свят, було прийнято рішення преміювати працівників адміністрації, посади яких передбачені штатним розписом Адміністрації Миколаївського морського порту станом на 21 грудня 2016 року, в т.ч. не звільнених заступників начальника адміністрації посади яких скорочено, у розмірі 47% від посадового окладу (місячної тарифної ставки), окрім працівників адміністрації, прийнятих на роботу за сумісництвом, пошивників технічних виробів ВМТП СОДР та МТЗ та працівників, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною.

Зазначений наказ погоджено, у тому числі, із головою Професійної спілки працівників морського транспорту ММТП та головою Первинної профспілкової організації працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ (а.с.36).

Наказом т.в.о. адміністрації №483/0 від 29 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату (а.с.12).

Пунктом 1 наказу начальника адміністрації за №190/о від 28 березня 2017 року поновлено ОСОБА_2 з 29 грудня 2016 року на роботі на посаді начальника служби управління персоналом на організації бізнес-процесів, на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 березня 2017 року (а.с.46).

Додатком №8 до колективного договору адміністрації Миколаївського морського порту на 2013-2018 роки затверджено «Положення про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту».

Пунктом 1.1 цього Положення визначено, що його дія поширюється на всіх працівників адміністрації Миколаївського морського порту (окрім пошивників технічних виробів) і профкомів.

Згідно п.5 «Положення про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту», адміністрація має право за узгодженням із профкомами преміювати працівників адміністрації Миколаївського морського порту з нагоди Державних свят, обумовлених Кодексом законів про працю України, професійного свята - Дня флоту України, а також з нагоди деяких свят, урочистих подій та іншого за клопотанням профкомів (а.с.6-9).

Згідно з Методичними рекомендаціями Міністерства праці та соціальної політики України за №23 щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій від 29 січня 2003 року премія - це основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Законодавство щодо виплати премії містить ряд бланкетних норм, якими відсилає до положень локальних актів, надаючи цим роботодавцю можливість вільного, на власний розсуд розпорядження своїм правом щодо виплати премії працівникам.

Отже, з системно-логічного аналізу вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо покладення на відповідача обовязку нарахувати премію позивачу, оскільки на час преміювання останній перебував з відповідачем у трудових відносинах та на нього розповсюджувалася дія, як колективного договору, так і Положення про преміювання працівників Адміністрації Миколаївського морського порту, якими не передбачено підстав для не виплати позивачу премії. До того ж, будь-яких рішень не нараховувати та не виплачувати зазначену вище премію працівникам, які отримали повідомлення про скорочення посад у звязку затвердженням нової організаційної структури МФ ДП «Адміністрація морських портів України», відповідачем не приймалось.

За такого, задовольняючи позов, районний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст.212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відсутні підстави для позбавлення позивача права на отримання премії.

Інші доводи, що наведені в апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, яким районний суд у відповідності до положень ст.212 ЦПК України дав належну оцінку.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - відхилити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4