У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Обласного комп'ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника Обласного комп'ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення - МеркурєваАндрія Володимировича - на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що вона з 20 серпня 2009 року працювала в Обласному комп'ютерному інформаційно-обслговуючому центрі соціального захисту населення у м. Луганськ (далі - ОКІОЦ СЗН), що був розташований за адресою: вул. Володарського, 59 у м. Луганську. 02 серпня 2010 року її було переведено до відділу пільг на посаду інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії ОКІОЦ СЗН у м. Луганську. З грудня 2011 року по 01 березня 2015 року вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

У липні 2014 року, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції (далі - АТО), вона була змушена залишити м. Луганськ та переїхала до м. Миргород. 01 листопада 2014 року вона отримала довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, та з цього часу безперервно проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Вказала, що наприкінці терміну перебування у декретній відпустці, у лютому 2015 року - початок березня 2015 року, вона телефонувала своїм колегам з метою з'ясування долі установи, проте, необхідної інформації так і не отримала. У зв`язку із тим, що її особистий мобільний номер телефону містився у її особовій справі та був відомий багатьом співробітникам підприємства, розраховувала на те, що у разі переїзду підприємства у іншу місцевість або зміни інших умов, їй про це буде повідомлено. Для реєстрації у центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, вона надіслала на юридичну адресу підприємства рекомендований лист із заявою про припинення трудових відносин з відповідачем.

У жовтні 2015 року через всесвітню мережу «Інтернет», вона дізналась про те, що ОКІОЦ СЗН було перереєстровано у м. Сєвєродонецьку і 02 листопада 2015 року на вказану юридичну адресу нею було надіслано лист із заявою про звільнення за власним бажанням з 06 листопада 2015 року у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання.

У відповідь на вказаний лист, підприємством було надано відповідь від 13 листопада 2015 року із зазначенням інформації про те, що 05 червня 2015 року її було звільнено з роботи відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також, відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Вказане звільнення вважає незаконним, так як роботодавець не попередив її про переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою та вона не надавала відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 05 червня 2015 року № 12-К «Про звільнення ОСОБА_6»; поновити її на роботі з 05 червня по 10 листопада 2015 року; змінити дату та підставу звільнення у трудовій книжці (відповідно до п. 38 КЗпП України) у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання з 10 листопада 2015 року; стягнути з ОКІОЦ СЗН Луганської області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 червня по 10 листопада 2015 року.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. Змінено дату звільнення ОСОБА_6 з 05 червня 2015 року на 10 листопада 2015 року та зобов'язано ОКІОЦ СЗН Луганської області внести відповідні зміни до трудової книжки позивача.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ ОКІОЦ СЗН Луганської області від 05 червня 2015 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_6».

Поновлено ОСОБА_6 з 05 червня по 10 листопада 2015 року на посаду інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії відділу пільг ОКІОЦ СЗН.

Зобов'язано ОКІОЦ СЗН Луганської області змінити у трудовій книжці дату та підставу звільнення ОСОБА_6 на ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання з 11 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОКІОЦ СЗН Луганської області на користь ОСОБА_6 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 червня по 10 листопада 2015 року включно у сумі 7 059 грн 02 коп.

У касаційній скарзі представник ОКІОЦ СЗН - Меркурєв А.В. - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 20 серпня 2009 року ОСОБА_6 працювала в ОКІОЦ СЗН у м. Луганськ на посаді секретаря, з 02 серпня 2010 року переведена на посаду інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії.

З грудня 2011 року по 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, після закінчення якої мала стати до роботи 01 березня 2015 року.

Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України» від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), місто Луганськ є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На початок АТООКІОЦ СЗН мав юридичну адресу - вул. Володарського, 59, м. Луганськ.

У зв'язку із проведенням військових дій ОКІОЦ СЗН не працював з грудня 2014 року по 19 лютого 2015 року.

Після створення відповідних умов для облаштування робочих місць, на підставі наказу Департаменту соціального захисту населення обласної державної адміністрації від 02 лютого 2015 року № 9-св, ОКІОЦ СЗН поновив свою роботу 20 лютого 2015 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області. Так у наказі зазначено, що у зв'язку зі зміною тимчасового місцезнаходження облдержадміністрації в умовах проведення АТО в Луганській області, визначеного розпорядженням голови облдержадміністрації від 19 вересня 2014 року № 10С, збільшенням об'єму роботи, створенням необхідних умов для облаштування робочих місць та з метою забезпечення функціонування Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, наказано, перевести на роботу за місцем знаходження Департаменту в м. Сєвєродонецьк на період з 20 лютого 2015 року до прийняття відповідного розпорядження, працівників згідно зі списком, одночасно припинити їм оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу. Вважати останнім днем виходу на роботу 10 березня 2015 року. В разі невиходу на роботу до 10 березня 2015 року буде вважатися, що працівник знаходиться в прогулі без поважних причин.

Наказом директора ОКІОЦ СЗН від 30 березня 2015 року за № 1 «Про переведення ОКІОЦ СЗН до тимчасового місцезнаходження у м. Сєвєродонецьк», наказано перевести на роботу за місцем знаходження ОКІОЦ СЗН по вул. Новікова, 15-б у м. Сєвєродонецьк на період з 30 березня 2015 року до прийняття відповідного розпорядження працівників згідно зі списком працівників, одночасно припинити їм оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу. Вважати останнім днем виходу на роботу 05 червня 2015 року. В разі виходу на роботу до 05 червня 2015 року буде вважатися, що працівник знаходився в прогулі без поважних причин. У додатку № 1 до наказу, зазначено й ОСОБА_6 - інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії (а. с. 31).

Наказом ОКІОЦ СЗН від 30 березня 2015 року № 2 «Про призначення комісії щодо оповіщення працівників щодо переведення ОКІОЦ СЗН до тимчасового місцезнаходження у с. Сєвєродонецьк» наказано призначити комісію щодо оповіщення працівників щодо переведення центру до тимчасового місцезнаходження у м. Сєвєродонецьк.

Комісії у термін до 04 квітня 2015 року наказано провести належне повідомлення окремих працівників центру згідно зі списком працівників про переведення ОКІОЦ СЗН з м. Луганськ, вул. Володарського, 59 до м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15-б.

У разі згоди з переведенням ОКІОЦ СЗН до м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15-б, підготувати відповідні документи по кожному такому працівнику. У разі незгоди з переведенням до ОКІОЦ СЗН - отримати письмову відмову від кожного такого працівника. Комісії у термін до 04 квітня 2015 року провести роботу по виявленню бажаючих серед окремих працівників центру згідно списку звільнитися за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

За наявності таких працівників відібрати від них особисто написані заяви з проханням про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України із зазначенням дати такого звільнення. Також наказано, у разі неможливості отримати комісією документів від працівників особисто - отримувати відповідні документи іншим способом. Про це обов'язково складається акт, який підписується всіма членами комісії, та затверджується головою комісії.

У додатку № 1 до вказаного наказу вказана і ОСОБА_6 - інженер з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії (а. с. 32-33).

Відповідно до акта від 04 квітня 2015 року, складеного комісією, з 30 березня по 04 квітня 2015 року були здійснені заходи щодо повідомлення ОСОБА_6 про переміщення підприємства та переведення працівників до м. Сєвєродонецьк, а саме: дзвінки здійснювались на номер НОМЕР_2 (робочий номер за попереднім місцем знаходження ОКІОЦ СЗН у м. Луганськ), номер НОМЕР_3 (особистий номер). Констатовано, що міський номер не відповідав, а мобільний був поза зоною доступу.

До 04 квітня 2015 року від ОСОБА_6 жодних дзвінків, письмових пояснень або підтверджуючих документів щодо своєї відсутності на роботі на адресу центру не надходило. У зв'язку із викладеним, комісія дійшла до висновку про можливість вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 з посади інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії 05 червня 2015 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (звільнення у зв'язку із відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов) (а. с. 36).

Наказом ОКІОЦ СЗН Луганської області від 05 червня 2015 року № 13-к ОСОБА_6 звільнено з посади інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії відділу пільг ОКІОЦ СЗН з 05 червня 2015 року.

Згідно з довідкою від 04 листопада 2014 року за № ОСОБА_6 взято на облік як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. У вказаній довідці вказаний контактний номер телефону ОСОБА_6 - НОМЕР_4. Місце перебування особи - м. Миргород. Термін дії довідки продовжено до 05 травня 2016 року.

02 листопада 2015 року ОСОБА_6 направила відповідачу заяву про її звільнення з посади інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії відділу пільг на підставі ст. 38 КЗпП України з 06 листопада 2015 року за власним бажанням у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання (а. с. 6-7).

13 листопада 2015 року ОКІОЦ СЗН на заяву ОСОБА_6 надіслав листа, у якій повідомив останню про те, що центр змінив свою юридичну і фактичну адресу та був переведений до міста Сєвєродонецьк з подальшою перереєстрацією. Оскільки позивач до м. Сєвєродонецьк не переїхала, однак з листопада 2014 року вона знаходилась у м. Миргороді та мала можливість вільно пересуватися територією, що підконтрольна Україні, то з 05 червня 2015 року вона звільнена на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (а. с. 12-13).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано питання переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Пунктами третім та четвертим цієї статті передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, встановивши, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, зміна місця розташування установи, у зв'язку із неможливістю розташування установи за старою адресою через проведення на окупованій території АТО, дійшов правильно висновку про те, що звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки останню не було повідомлено належним чином про зміну істотних умов праці - зміну місця знаходження установи та відновлення роботи підприємства у м. Сєвєродонецьк, та не було отримано відмови останньої від переведення на роботу в іншу місцевість разом із установою.

Оскільки заяву позивача про її звільнення з 06 листопада 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання відповідачем отримано 10 листопада 2015 року і залишено без належного реагування, то, встановивши незаконність звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, суд дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача на посаді інженера з програмного забезпечення комп'ютерів 2 категорії відділу пільг ОКІОЦ СЗН з 05 червня по 10 листопада 2015 року та зміну формулювання причин звільнення на ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання з 11 листопада 2015 року.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

На спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05 червня по 10 листопада 2015 року відповідачем не надано будь-яких доказів.

Доводи касаційної скарги про законність звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Обласного комп'ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення - Меркурєва Андрія Володимировича - відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова