РІШЕННЯ

іменем України

"04" липня 2017 р. Справа № 145/1986/16-ц

Провадження № 2/145/156/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Цюпій О.П.,

представника позивача Єлісєєва С.Л.,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Тиврів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 14.07.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном кредиту, що відповідає строку дії картки.

Однак, відповідач не виконує умови взятого на себе зобов'язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, в зв'язку з чим, станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 27503 грн. 46 коп., яка складається з: 2379,24 грн. заборгованості за кредитом, 20476,44 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3100 грн. заборгованості по пені та комісії, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 1297,78 грн. штрафу (процентна складова), які просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Єлісєєв С.Л. позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених в заяві, зазначивши, що 3100 грн. - це заборгованість по пені, проте обґрунтувати підстави її нарахування не зміг.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково: в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 2379,24 грн. та штрафів 250 грн. та 1297,78 грн. В частині стягнення заборгованості по процентах - 20476,44 грн. пені -3100 грн. позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_2 вважає вказану сума процентів та пені занадто великою і вона не в змозі дані кошти сплатити, а також стверджує, що заяви на видачу кредитної картки від 15.08.2008 року та 16.08.2011 року вона не підписувала, хоча не заперечує, що текст на лицьовій стороні заяви від 15.08.2008 року писала вона, довідку «Про умови кредитування використанням картки «Універсальна, 55 дів пільгового періоду» вона підписала, тричі вона отримувала у відділенні КБ «ПриватБанк» в смт. Тиврів кредитні картки, яким користувалась; СМС-повідомлення від банку щодо зміни тарифів можливо їй і надходили на телефон, однак вона не вміє їх прочитати.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України закріплено свободу договору, яка передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Таким чином, належним чином заповнена та підписана Заява, в якій клієнт висловлює свою згоду, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг, може складати собою договір приєднання, що регулює відносини між банком та клієнтом щодо умов та порядку надання позичальнику кредиту, інших банківських послуг, вказаних в заяві позичальника.

Звернувшись із заявою на видачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписавши довідку «Про умови кредитування використанням картки «Універсальна, 55 дів пільгового періоду», що датовані 15.08.2008 року, в яких вказала, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, отримавши, як клієнт банку, кредитну картку, відповідач погодилась, що дана заява разом з Пам'яткою, вказаними Умовами, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг та зобов'язалася здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами.

Таким чином 15.08.2008 року сторони уклали кредитний договір, шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном кредиту, що відповідає строку дії картки.

Доводи відповідачки про те, що заяви від 15.08.2008 року, 16.08.2011року вона не підписувала нічим не підтверджені. Позову про визнання недійсним договору відповідач не подавала. Договір недійсним не визнаний.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На виконання договору відповідач отримала у позивача 3 картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_2, термін дії до 07/12; 13.01.2017 року - НОМЕР_3, термін дії -7/12 та 16.08.2011 року -НОМЕР_4, термін дії якої до 02/15, що стверджується довідкою позивача (а.с.63), поясненнями представника позивача Єлісєєва С.Л., заявою на видачу картки від 16.08.2011 року, виписками по рахунку та 3-ма різними фотознімками відповідачки з картками, виписками по рахунку клієнта, з яких вбачається що відповідач користувалася вказаною карткою, знімала кошти з банкомата, що є неможливим без пред'явлення кредитної картки.

Процента ставка за договором була збільшена позивачем з 01.01.2013 року до 30,0% річних; з 01.09.2014 року - 34,8%; з 01.04.2015 року - 43,2% річних, що вбачається з розрахунку позивача.

Згідно п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну Тарифів. При цьому зобов'язаний не менш як за 7 днів до їх введення проінформувати клієнта, зокрема, в виписці по рахунку згідно п. 4.9 даного договору.

Відповідно до п. 4.9 даних Умов та Правил банк не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві, надавати держателю картки виписки по картковому рахунку та про проведенні за минулий місяць операції по рахунку.

Згідно із заявою позивачки на видачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 15.08.2008 року відповідачка не заперечувала проти інформування її про стан картки за допомогою СМС.

На виконання даних умов договору позивачка була проінформована про зміну тарифів, шляхом направлення СМС-повідомлень на її мобільний телефон НОМЕР_1: 15.12.2012 року про зміну тарифу на 30,0% річних зм01.01.2013 року; 15.08.2014 року про зміну тарифу на 34,8% з 01.09.2014 року; 15.03.2015 року про зміну тарифу 43,2% річних з 01.04.2015 року (а.с.60-62).

Надіслання даних СМС-повідомлень позивачем відповідач не заперечує, як і не заперечує належність їй даного номера мобільного телефону.

Встановлений договором від 15.08.2008 року кредитний ліміт в сумі 500 грн. було змінено позивачем: з 07.12.2010 року до 600 грн.; з 20.04.2011 року - 1300 грн.; 29.05.2011 року - 1500 грн.; з 24.08.2011 року - 1700 грн.; з 28.03.2012 року - 1900 грн; та з 02.02.2013 року - 2000 грн., що стверджується довідкою позивача (а.с. 64).

Проте зазначене узгоджується з умовами договору між сторонами. Так, згідно з п. 3.2 Умовам та правил надання банківських послуг позичальник дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в любий момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі порушення клієнтом строків платежів по грошовому зобов'язанню більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову (п. 8.6 Умов).

Позичальник зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 2379,24 грн. - по тілу кредиту за кредитом, 20476,44 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, що стверджується розрахунком заборгованості.

Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

Разом з тим, суд вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення пені в сумі 3100 грн.

Так, згідно з приєднаною до справи довідкою «Універсальна, 55 дів пільгового періоду» від 15.08.2008 року пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується в процентному відношенні до суми заборгованості по тілу та процентах при виникненні прострочки на 5 і більше днів на суму більше 50 грн.

Проте, згідно з розрахунком заборгованості дана сума пені обчислена за період з 01.04.2014 року по 31.10.2016 року, виходячи з твердої суми по 100 грн. за окремі місяці даного періоду, що нараховувалась за різних сум заборгованості по тілу кредиту та процентах.

Позивачем не обґрунтовано порядок та підстави такого нарахування пені, тому в частині стягненні пені позов задоволенню не підлягає.

Так як, згідно з п. 8.6 Умов та Правил, штраф за порушення клієнтом строків платежів по грошовому зобов'язанню становить 250 грн. та 5% від суми позову, суд вважає обґрунтованим стягнення штрафу в сумі 250 грн.(фіксована частина) та 1142,78 грн. (5%х22855,68грн. ( заборгованість по тілу та процентах).

Отже всього до стягнення підлягає 24248, 46 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають 1214,91 грн. 88,16 % ( 24248, 46 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100/27503,46 грн. (ціна позову) х 1378 грн. (сплаченого судового збору)/100).

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 634, 1054 ЦК України та ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24248 (двадцять чотири тисячі двісті сорок вісім) гривень 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 214 (одну тисячу двісті чотирнадцять) гривень 91 копійку сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд до Апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Кіосак