Справа № 752/8508/17
Провадження № 2/752/3706/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договору факторингу, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним Договір факторингу від 22.02.2013 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № ML-302/51/2005 від 09.12.2005 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 та за кредитним договором № ML-302/083/2008 від 26.03.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1, без застосування наслідків недійсності правочину.

В обгрунтування позову позивач вказав, що 09.12.2005 року між ним та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір ML-302/51/2005, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 46 800,00 доларів США на споживчі цілі.

На забезпечення виконання зобов'язання Позичальника за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» укладено Договір поруки № SR-302/51/2005 від 09.12.2005 року.

Крім того, 26.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-302/083/2008, за умовами якого ОСОБА_1 отримав ще один кредит у сумі 204 525,00 грн. на споживчі цілі.

Також на забезпечення виконання зобов'язання Позичальника за вказаним кредитним договором:

-між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Договір поруки № SR-302/083/2008/1 від 26.03.2008 року;

-між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Договір поруки № SR-302/083/2008/2 від 26.03.2008 року

ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», який в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна».

У подальшому, а саме 22.02.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір факторингу, згідно п. 3.1. якого Клієнт передає (відступає) Фактору права грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової допомоги за Кредитними договорами, а Фактор здійснює фінансування Клієнта за плату на умовах цього Договору.

Про наявність договору факторингу, укладеного 22.02.2013 року, та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» позивача не повідомляли. Про існування указаного договору ОСОБА_1 стало відомо тільки після отримання копії ухвали Жовтневого районним судом м. Дніпропетровська від 01.04.2016 року про відкриття провадження у справі № 201/3384/16-ц та копії позовної заяви з додатками.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки положення договору факторингу від 22.02.2013 року на час укладення сторонами цього правочину суперечили вимогам актів цивільного законодавства, а саме розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», у редакції чинній на час укладення оспорюваного правочину, то вказаний правочин в частині відступлення права вимоги до позичальника ОСОБА_1 та до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідно визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з віддаленістю місця проживання.

Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» Босенко М.М. в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, додатково зазначив, що відповідач ПАТ «ОТП Банк» приєднується до заперечень ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Детюк О.П. в судове засідання не з'явилася, згідно письмових заперечень проти позову просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що твердження позивача про відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб, які не суб'єктами господарювання, є помилковими, оскільки відповідно до п.1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» було додатково віднесено, а не обмежено до операцій факторингу і набуття права грошової вимоги, у тому числі до суб'єктів господарювання. Крім того, відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.10.2014 року № 352, зазначений пункт Розпорядження було виключено. Також просила врахувати, що Законом, а саме Главою 73 ЦК України не встановлено будь-яких обмежень щодо складу боржників.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи та відповідні докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-302/51/2005, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 46 800,00 дол. США, цільове використання кредиту - купівля нерухомого майна (а.с. 6-10).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/51/2005 від 09.12.2005 року, 09.12.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SR-302/51/2005 (а.с. 11-12).

Також судом встановлено, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-302/083/2008, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 204 525 грн., цільове використання кредиту - на споживчі цілі (а.с. 13-17).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/083/2008 від 26.03.2008 року, 26.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SR-302/083/2008/2 (а.с. 18)

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/083/2008 від 26.03.2008 року, 26.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SR-302/083/2008/1 (а.с. 19)

22 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Договір факторингу № б/н, відповідно до п. 3.1. якого Клієнт передає (відступає) Фактору права грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової допомоги за Кредитними договорами № ML-302/51/2005 від 09.12.2005 року та № ML-302/083/2008 від 26.03.2008 року, а Фактор здійснює фінансування Клієнта за плату на умовах цього Договору (а.с. 20-30).

Згідно позовної заяви позивач зазначає, що йому стало відомо про укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Договору факторингу від 22.02.2013 року лише у квітні 2016 року після отримання копії ухвали Жовтневого районним судом м. Дніпропетровська від 01.04.2016 року про відкриття провадження у справі № 201/3384/16-ц та копії позовної заяви з додатками.

Як на підставу заявлених позовних вимог, позивач посилається на неправомірність укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» Договору факторингу від 22.02.2013 року, зважаючи, що на момент укладення вказаного договору факторингу між відповідачами було чинним Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», згідно п. 1.2 якого до фінансової послуги факторингу було віднесено операції з фінансовими активами набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги зазначені твердження, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до Витягу з Додатку 1 до Договору факторингу від 22.02.2013 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-302/51/2005 від 09.12.2005 року та кредитним договором № ML-302/083/2008 від 26.03.2008 року, укладеними з ОСОБА_1 (а.с. 30).

Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 вищевказаного Закону, факторинг вважається фінансовою послугою.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

ТОВ «ОТП Факторинг України» є, відповідно, фінансовою установою і зареєстровано відповідно Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України.

Статтею 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Дійсно, судом встановлено, що позивач після укладення між відповідачами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю не був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні.

Однак, зазначені обставини несуть ризик настання несприятливих наслідків лише для нового кредитора.

Позивач, згідно заявленого позову, не навів обґрунтування у чому полягає порушення його права, як боржника у зобов'язанні, неповідомленням його про заміну Кредитора.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач після укладення оспорюваного договору висував новому кредитору будь-які заперечення, які він мав до первісного кредитора, суду не надано.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, якщо: зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє право чин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; виявлення учасника правочину не є вільним та не відповідає його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, не встановленій законом; правочин спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи викладені і встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено наявність обставин для визнання Договору факторингу від 22.02.2013 року, укладеного між ПАТ «ОТП «Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оцінюючі всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, обставини, на які посилається позивач при зверненні до суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договору факторингу - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя