У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час син досяг повноліття, навчається у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року.

У зв'язку з навчанням дитина не має власного заробітку, знаходиться на її утриманні і потребує матеріальної допомоги на період навчання, яка пов'язана із щоденним проїздом, харчуванням, придбанням одягу, канцелярського приладдя і т.п.

Відповідач у добровільному порядку допомоги не надає, хоча фізично здоровий і має можливість сплачувати аліменти на утримання сина на період навчання.

За таких обставин позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1 300 грн щомісячно на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно на період навчання, починаючи з 11 січня 2017 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

У решт позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконання.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, вказуючи на тяжкий майновий стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Аналогічну норму місить ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 184, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 82, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 від сплати судового збору при зверненні з касаційною скаргою у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання.

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов