Справа № 368/537/17
Провадження № 2/368/334/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про призначення посмертної судово- психіатричної експертизи

"04" липня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Широкоступ К.М.

З участю сторін:

Позивач - ОСОБА_1

Представник позивача - ОСОБА_2

Представник відповідача - ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа, - ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В :

25.04.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа, - ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, в якому позивачі просять суд винести рішення, на підставі якого:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 03.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 796.

Свої позовні вимоги позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовували наступним:

05.05.2015 р. помер ОСОБА_8.

За життя ОСОБА_8 належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Шевченка, 15.

Також, ОСОБА_8 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

09.09.2011 р. ОСОБА_8 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Черняхівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №235.

Відповідно до вищезазначеного заповіту ОСОБА_8 па випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів своїм дігям ОСОБА_1, ОСОБА_1 ОСОБА_9 (далі- Позивачі) та ОСОБА_7, - третя особа.

Також, в подальшому Позивачам із спадкової справи стало відомо, що 03.07.2014 р. ОСОБА_8 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 796.

Відповідно до вищезазначеного заповіту ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповів ОСОБА_5 (далі-Відповідач), яка є онукою ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_7, - третьої особи по даній справі.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_8 із спадкоємців першої черги залишились його діти: ОСОБА_1, ОСОБА_4, тобто Позивачі та ОСОБА_7, третя особа по даній справі.

Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_8 не залишилось.

Позивачі у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини свого батька ОСОБА_8, у звязку з чим державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 213/2015.

Також, спадщину прийняла Відповідач, яка також подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8 до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори.

Однак, як було зазначено вище, після звернення Позивачів із заявою про прийняття спадщини нотаріус повідомила Позивачам, що оскільки батьком Позивача, - ОСОБА_8 03.07.2014 р. було складено заповіт, яким він все своє майно заповів Відповідачу, Позивачі відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України не мають права на спадщину батька, а Відповідач успадковує всю спадщину свого діда згідно заповіту.

З підстав наведених нижче заповіт ОСОБА_8 є незаконним та порушує права Позивачів, а тому повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки був підписаний ОСОБА_8 в момент, коли він не розумів значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Необхідно зазначити, що під час складання заповіту ОСОБА_8 страждав на тяжке онкологічне захворювання та приймав різні лікарські препарати, втому числі Морфін, які містять елементи наркотичних засобів.

На цьому грунті він міг вчиняти не адекватні вчинки, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок ускладнень хвороби та прийняття лікарських препаратів. Фактично ОСОБА_8 в момент складання оскаржуваного заповіту майже весь час перебував під дією лікарських препаратів, які містять наркотичні засоби.

Тому можна стверджувати, що, складаючи і посвідчуючи у нотаріуса заповіт, на той момент він не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними.

Скориставшись таким станом ОСОБА_8, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, Відповідач разом із своїм батьком ОСОБА_7 організував складання заповіту у нотаріуса на його Відповідача.

Також необхідно зазначити, що ОСОБА_8 постійно наголошував Позивачам на тому, що все майно хоче залишити всім дітям, оскільки немає інших дітей та не збирається заповідати свою спадщину будь-кому іншому.

Згідно ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов 'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, враховуючи те, що заповіт був складений ОСОБА_8 в момент складання та посвідчення заповіту не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними, відповідно до ст. ст. 216, 1257 Цивільного кодексу України такий заповіт повинен бути визнаний судом недійсним.

Порушення прав Позивачів полягає у тому, що незаконним заповітом вони позбавлені права отримати спадщину свого батька, оскільки у разі відсутності заповіту Позивачі відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України успадкували б спадщину батька ОСОБА_8

Згідно із ст. ст. 3, 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 Цивілыюго кодексу України, а саме способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 143 Цивільного процесуального кодексу України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 145 Цивільного процесуального кодексу України призначення експертизи є обовязковим у разі заявления клопотання про призначення експертизи обома сторонами, призначення експертизи є обов 'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Виходячи з вишезазначених норм Цивільного процесуального кодексу України для вирішення питання про те, ми волевиявлення ОСОБА_8 було вільним і чи відповідало його волі та чи міг він в момент складання і посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

25.04.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 3 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

04.05.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання.

12.05.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідача, - ОСОБА_6 наступного змісту:

- відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-ХІІ право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто, безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.

Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону № 3425-ХП.

Як видно з проведеного узагальнення, нотаріуси брали участь у справах цієї категорії як відповідачі і як треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору.

Так, в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07 висловлена така правова позиція: «Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих субєктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК).

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3425-ХІІ нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод, нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (Постанова ВСУ № 9) зазначено: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса».

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (Постанова ВСУ № 7) зазначено: «У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі справі».

З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справа цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедур її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовною провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК.

У разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи.

Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за результатами розгляду суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

25.05.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідачки, - ОСОБА_5 наступного змісту:

- В провадженні Кагарлицького районного суду знаходиться цивільна справа №368/537/17-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (надалі- Позивачі) до мене - ОСОБА_5 (надалі Відповідач 1) та до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6 (надалі Відповідач 2), третя особа - ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст.128 ЦПК України після одержання позовної заяви Відповідач має право подати до суду письмове заперечення проти позову.

Відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необгрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі.

Ознайомившись з позовною заявою, вважає, що зазначені позовні вимоги є незаконними, які не підлягають задоволенню, а тому в позові належить відмовити з наступних причин:

Відповідно до п.п.5,6 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити:

5) виклад обставин, якими Позивач обгрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК У країни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог... Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Однак, Позивачі, звернувшись до суду з даним позовом не надали жодного доказу, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимоги, висунуті Позивачами в своєму позові грунтуються лише на припущеннях.

Адже, Позивачі навіть спеціально не навідували хворого батька і тому про його внутрішню волю та переконання щодо заповіту, щодо його стану здоров»я знають лише з чиїхось слів.

Так, проігнорувавши вищезазначені вимоги закону, Позивачі, не зібравши належних доказів, керуючись лише слухами та припущеннями, подали даний позов до неї та Відповідача 2.

У своєму позові Позивачі стверджують, що зазначений заповіт порушує їх права як спадкоємців за законом на майно померлого батька.

Однак, Спадкодавець, тобто ОСОБА_8 за життя мав право розпорядитися своїм майном на свій розсуд, що він і зробив 03.07.2014 року, причому, це він зробив особисто в день подання нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_10.

Крім того, Позивачі у своєму позові просять суд призначити у даній справі посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити три питання та доручити проведення експертам Київського міського центру судово- психіатричної експертизи.

В той же час вимоги ст. 225 ЦК України та п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" стверджують, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 Ц11К за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Отже, у даній справі достатньо призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, а не психолого-психіатричну, як просять Позивачі, на вирішення якої поставити єдине питання чи здатний був ОСОБА_8 розуміти значення своїх дій і (або) керувати ними в момент вчинення правочину, тобто складання спірного заповіту.

Крім того, відповідно до наказів МОЗ України на території Київської області питання психічного здоров»я громадян покладені на КЗ КОР «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об»єднання», яке знаходиться по вул. Вокзальній, 8 у смт. Глеваха Васильківського району Київської області.

Отже, проведення зазначеної експертизи належить доручити фахівцям КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об»єднання».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4, - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які зазначені в мотивувальній частині позовної заяви, та як наведено вище, та, відповідно, заявив клопотання про проведення по даній справі посмертної комплексної психолого психіатричної експертизи стану ОСОБА_8 в момент складання і посвідчення заповіту.

Вважав за необхідне на вирішення експертів поставити наступні запитання:

- з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_8, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів, чи здатний був ОСОБА_8 розуміти значення своїх дій і (або) керувати ними на момент складання ним оскаржуваного заповіту?

- встановити ступінь розуміння ОСОБА_8 змісту оскаржуваного заповіту та його здібності приймати достатньо обгрунтовані рішення з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_8, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів?

- чи може встановлений ОСОБА_8 діагноз та прийняття ним лікарських препаратів тягнути за собою неможливість усвідомлення особою за цим діагнозом значення своїх дій і (або) керувати ними?

Проведення посмертної судово - психіатричної експертизи вважав за необхідне доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, (04080, м.Київ. вул. Кирилівська (Фрунзе), 103-А. Тел.: . E-mail: ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та, відповідно, підтримав клопотання свого представника, - адвоката ОСОБА_2 про призначення по даній справі посмертної комплексної психолого психіатричної експертизи стану ОСОБА_8 в момент складання і посвідчення заповіту.

Представник відповідача ОСОБА_5, - адвокат ОСОБА_3 заперечував проти позову, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині заперечення на позовну заяву, які наведено вище, та заперечував проти призначення по даній справі посмертної комплексної психолого психіатричної експертизи стану ОСОБА_8 в момент складання і посвідчення заповіту, так як вважав, що по даній справі достатньо призначити посмертну психіатричну експертизу, на вирішення якої слід поставити запитання:

- чи усвідомлював значення своїх дій та чи міг керувати ними ОСОБА_8 під час складання та посвідчення спірного заповіту?

Також заперечував проти проведення такої експертизи в установі, - Київському міському центру судово-психіатричної експертизи, та вважав призначити дану експертизу в КЗ КОР «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об»єднання», яке знаходиться по вул. Вокзальній, 8 у смт. Глеваха Васильківського району Київської області.

Суд, вислухавши клопотання про призначення по справі посмертної комплексної судової психолого психіатричної експертизи, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_2, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Норми процесуального права, використані судом при винесенні ухвали про призначення посмертної комплексної судової психолого психіатричної експертизи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачі та їх представник посилаються на наявні в матеріалах справи медичні документи, які свідчать про ту обставину, що ОСОБА_8 страждав на тяжке онкологічне захворювання та приймав різні лікарські препарати, втому числі Морфін, які містять елементи наркотичних засобів.

На думку позивачів та їх представника, - на цьому грунті він міг вчиняти не адекватні вчинки, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок ускладнень хвороби та прийняття лікарських препаратів. Фактично ОСОБА_8 в момент складання оскаржуваного заповіту майже весь час перебував під дією лікарських препаратів, які містять наркотичні засоби.

Томупозивачі та їх представник вважають, що, складаючи і посвідчуючи у нотаріуса заповіт, на той момент він не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вважають, що скориставшись таким станом ОСОБА_8, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, Відповідач разом із своїм батьком ОСОБА_7 організував складання заповіту у нотаріуса на його Відповідача.

Таким чином, позивачі та їх представник вважають, що заповіт був складений ОСОБА_8 в момент складання та посвідчення заповіту не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними, відповідно до ст. ст. 216, 1257 Цивільного кодексу України такий заповіт повинен бути визнаний судом недійсним.

Положення статті 57 ЦПК України встановлюють, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, для правильного вирішення спору та прийняття законного і обгрунтованого рішення суд повинен встановити всі обставини даної справи, а саме: з'ясувати психічний стан ОСОБА_8 у момент складання заповіту, визначити, чи міг ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, чи тягне наявне захворювання, та, як наслідок, - вживання лікарських препаратів, які містили наркотичні засоби ОСОБА_8 наслідком неможливість останнього розуміти значення своїх дій та неможливість керувати ними під час складання та посвідчення оскаржуваного заповіту.

Відповідно до статті 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизи.

Отже, для оцінки психічного стану ОСОБА_8, можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними існує потреба в залученні відповідних фахівців у даній сфері, які уповноважені здійснювати відповідну експертизу та володіють спеціальними знаннями і методикою, шляхом призначення посмертної комплексної психолого психіатричної експертизи.

Що стосується виду експертизи, та питань, які необхідно поставити на вирішення експертів, то суд з метою повного, всебічного, об»єктивного дослідження обставин справи, вважає, що слід задовольнити клопотання представника позивачів в повному обсязі, відповідно, не обмежуючись призначенням лише простої посмертної психіатричної експертизи, з поставленням на вирішення питання лише одного запитання, як на тому наполягав представник відповідача.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 202 ЦПК України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 208, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, - адвоката ОСОБА_2 про призначення по даній справі посмертної комплексної судової психолого психіатричної експертизи, - задовольнити.

Призначити по справі 368/537/17, провадження 2/368/334/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа, - ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, - посмертну комплексну судову психолого психіатричну експертизу.

На вирішення експертів поставити наступні запитання:

- з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_8, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів, чи здатний був ОСОБА_8 розуміти значення своїх дій і (або) керувати ними на момент складання ним оскаржуваного заповіту?

- встановити ступінь розуміння ОСОБА_8 змісту оскаржуваного заповіту та його здібності приймати достатньо обгрунтовані рішення з урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_8, а також поставленого йому діагнозу та приймання ним лікарських препаратів?

- чи може встановлений ОСОБА_8 діагноз та прийняття ним лікарських препаратів тягнути за собою неможливість усвідомлення особою за цим діагнозом значення своїх дій і (або) керувати ними?

Проведення посмертної судово - психіатричної експертизи доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, (04080, м.Київ. вул. Кирилівська (Фрунзе), 103-А. Тел.: . E-mail: ), попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Оплату за проведення експертизи покласти на позивача, - ОСОБА_1, 04215, м. Київ, просп.. Свободи, 34, кв. 158, тел.: (067) 801 41 01.

Для проведення експертизи направити матеріали цивільної справи 368/537/17, провадження 2/368/334/17.

На час проведення експертизи провадження по справі зупинити.

Ухвала в частині призначення експертизи на підставі ч. 1 ст. 293 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Ухвала в частині зупинення провадження по справі підлягає оскарженню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук