АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка СергіяВікторовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6957/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі по тексту - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі по тексту - ПАТ «Київенерго»), про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 46 425, 60 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн., судові витрати в розмірі 1 102, 40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненко С.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Зазначає, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено докази, надані відповідачем, та безпідставно було відмовлено у прийнятті кошторису. Посилається на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 46 425, 60 грн. є необґрунтованими та документально не підтвердженими. Крім того, матеріали справи не містять вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому суд прийшов до неправильного висновку, стягнувши з відповідача 1 000, 00 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 та Гуменюк Т.М. в інтересах ПАТ «Київенерго» проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» явку свого уповноваженого представника не забезпечило, про час та місце апеляційного розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 січня 2016 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, що підтверджується актом від 12 січня 2016 року (т.1, а.с.76).

Вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19 липня 2001 року (т.1, а.с.78).

Відповідно до акту від 12 січня 2016 року залиття відбулося внаслідок аварії в системі центрального опалення на горищі будинку над квартирою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.5)

Згідно висновку від 21 квітня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ПП «Екорт», в результаті залиття квартири вартість матеріального збитку становить 46 425, 60 грн. (т.1, а.с. 43-109).

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є ЖЕД «Печерськжитло», яке є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (т.1, а.с.147).

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: ПАТ «Київенерго», в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 46 425, 60 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн., та відшкодувати судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1 102, 40 грн., витрати на правову допомогу 2 530, 00 грн.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що йому як власнику квартири, була спричинена матеріальна шкода в розмірі 46 425, 60 грн., а також моральна шкода внаслідок залиття квартири, причиною якого стало пошкодження системи центрального опалення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що залиття сталося з вини відповідача, а тому вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань і обсягу вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний, зокрема: забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичними особами на управління майном; забезпечувати умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, зокрема: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

У відповідності зі ст.24 Житлового кодексу України, КП повинно забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 376 передбачено, що балансоутримувач будинку повинен нести відповідальність за його експлуатацію.

Доказів того, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» належним чином такі обов'язки виконувало і забезпечило дотримання вимог техніки безпеки надано не було.

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до змісту ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до змісту вказаних норм, підставою для покладення на особу-відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати майнову шкоду є наявність у діях такої особи складу цивільно-правового правопорушення: вини, наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв'язку між таким діянням та завданою шкодою.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Виходячи із вищевказаного, суд обґрунтовано вважав винним у спричиненні шкоди майну ОСОБА_2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», яке є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 у м. Києві.

Крім того, в суді першої інстанції представником КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» не було заявлено клопотань про проведення судової експертизи, не надано нових доказів на спростування доводів позивача щодо вартості проведення ремонтних робіт квартири. В суді апеляційної інстанції клопотань про проведення судової експертизи або залучення до матеріалів справи висновку експерта заявлено не було.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири, у розмірі 46 425, 60 грн. доведені. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_2 пошкодженням його квартири.

Доводи в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка С.В. стосовно неправомірного стягнення з підприємства моральної шкоди є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. п .1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи положення матеріального Закону, роз'яснення Верховного Суду України, характер правопорушення, обсяг завданої майнової шкоди, глибину завданих моральних страждань, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є вірним.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Доводи апеляційної скарги в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка С.В. не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка Сергія Вікторовича відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль