22-ц/775/449/2017(м)
Категорія 44 Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач: Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року,

В с т а н о в и л а:

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який згодом уточнив та просив усунути перешкоди у користуванні належної йому на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира) шляхом виселення відповідачів, вирішити питання розподілу судових витрат. При цьому зазначив, що він є власником квартири, а відповідачі проживають в ній без будь-яких правових підстав, чим порушують права позивача щодо володіння, користування, розпорядження даною квартирою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про відшкодування судового збору. (Справа № 265/3803/16-ц).

У квітні 2017 року до суду першої інстанції ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила відстрочити виконання зазначеного рішення суду першої інстанції (справа № 265/3803/16-ц) на строк до набрання законної сили рішення суду по справі 265/4616/16-ц.

Разом із зверненням до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду, та з метою забезпечення виконання зазначеної заяви, ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції клопотання, в якому просила зупинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа 2/265/1551/16 від 23 грудня 2016 року про усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 до вирішення заяви про відстрочку виконання рішення по суті та ухвалення відповідного судового рішення.

Зокрема зазначала, що 12 січня 2017 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом 2/265/1551/16 від 23 грудня 2016 року. Відповідно до повідомлення виконавчої служби від 13 травня 2017 року, 26 травня 2017 року о 09-30 год. буде здійснено усунення перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 Іншого житла відповідачі не мають. Однак між сторонами існує спір, предметом якого є неправомірність вимог щодо усунення перешкод у користуванні квартирою. Виконання рішення від 24 листопада 2016 року може потягти зворотні так і незворотні наслідки та утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного судового рішення про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення заяви задоволено.

Зупинено виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/265/1551/16, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя від 23.12.2016 року, про усунення перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 - до розгляду заяви ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення суду від 24.11.2016 року по справі № 265/3803/16-ц (провадження № 2/265/1551/16).

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 25 травня 2017 року.

Зокрема зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2016 року, який є чинним та ніким не оскаржений. В зазначеній квартирі безпідставно проживають відповідачі.

Оскаржувана ухвала фактично зупиняє виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року, яким усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, чим порушує конституційні норми, а саме обов'язку виконання рішень суду, оскільки фактично без апеляційного оскарження зупиняється виконання іншого рішення суду, яке набрало законної сили. Зазначена ухвала також порушує норми ЦПК України, оскільки винесена без участі сторін, без обґрунтованих підстав та без наявності саме позову.

Зазначає також, що відповідач навмисно затягує розгляд даної заяви та виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності заявника та заінтересованих осіб, позивача по справі ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 1296, 1297, 1298 (а.с.131 - 132). Заявник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_2 звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі (а.с.136, 137).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яка просила апеляційну скарну задовольнити, ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення заяви про відстрочку виконання рішення суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, застосовуючи аналогію закону, а саме положення ст.ст. 151-152 ЦПК України, прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення заяви шляхом зупинення виконавчих дій до розгляду заяви про відстрочку виконання рішення суду від 24.11.2016 року та фактичного виселення ОСОБА_3 несе реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання ймовірного рішення суду про можливе задоволення заяви про відстрочку виконання рішення.

Але до такого висновку суд першої інстанції дійшов у порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити міри, передбачені цим Кодексом, заходи по забезпеченню позову.

Як передбачено ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого знаходиться справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перелік видів забезпечення позову визначений ст.152 ЦПК України, який не є вичерпним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до п.9 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналіз зазначених норм приводить до висновку, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, види забезпечення позову, передбачені ЦПК України, не є вичерпними та можуть застосовуватися і інші. Однак забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення є недопустимо, оскільки рішення суду, що набрало чинності, є обов'язковим до виконання, що гарантується Конституцією України та ЦПК України.

Оскільки рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року набрало чинності і повинно виконуватись, то фактичне зупинення виконавчого провадження перешкоджає ОСОБА_2 у реалізації його права на виконання законного рішення суду.

Згідно положень ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зазначена норма допускає застосування при вирішенні справи аналогії закону і аналогії права. Аналогія закону і аналогія права є способами подолання прогалин у праві. Прогалина у праві має місце, коли певні суспільні відносини, які належать до сфери правового регулювання, або не врегульовані взагалі, або врегульовані неповно. Прогалини можуть мати місце внаслідок неможливості передбачити та врегулювати всі процесуальні відносини.

Згідно ст.22, 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 13 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області за реєстром № 363, належить квартира під номером АДРЕСА_1 (а.с.6 - 11).

На час розгляду заяви про забезпечення заяви про відстрочку виконання рішення суду зазначений вище договір купівлі - продажу не оспорений. Відомостей щодо наявності та розгляду судами будь яких справ, пов'язаних з оспорюванням цього договору - купівлі продажу, матеріали справи не містять.

Крім того, звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання рішення (а.с. 71), заявник просила відстрочити виконання рішення суду, яким усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення її та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 на строк до набрання законної сили рішення суду по справі 265/4619/16-ц, яким не вирішувалось питання щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу від 13 квітня 2016 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру. Позовних вимог по позначеній вище справ до ОСОБА_2 не заявлялось (а.с. 72 - 82).

Між тим, вказані обставини залишилися поза увагою суду, у той час як вони мають істотне значення для справи, та судом, у порушення норм діючого законодавства, гарантованих Конституцією України прав власника квартири ОСОБА_2, фактично зупинено виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Правомірне зупинення виконання рішення, що набрало законної сили може бути здійснено лише шляхом оскарження його в порядку передбаченому законами України.

Оскільки питання забезпечення заяви було вирішено судом першої інстанції з порушенням засад Конституції України, норм процесуального права та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення заяви про відстрочку виконання рішення.

Керуючись, ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення заяви про відстрочку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі № 265/3803/16-ц у вигляді встановлення обов'язку зупинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа 2/265/1551/16 від 23 грудня 2016 року про усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 до вирішення заяви про відстрочку виконання рішення по суті, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова