Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3918/16-ц
Провадження № 2/553/226/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.06.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя, припинення права власності на частину автомобіля, визнання права власності на автомобіль, витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 припинення права власності на частину автомобіля зі сплатою компенсацію вартості частки у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому вказує, що з 30 червня 2004 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.11.2013 року. В період шлюбу у 2006 році вони за спільні кошти в сумі 9800 доларів США придбали автомобіль "MERCEDES-BENS VITO 110", який оформлений на відповідача. Після розірвання шлюбу і до цього часу автомобіль знаходиться у користуванні позивача, вона здійснює його поточний та капітальний ремонт за власний кошт, використовує його для власних потреб та роботи.

Просить визнати за нею право власності на автомобіль "MERCEDES-BENS VITO 110", 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, тип легковий вантажопасажирський з обов'язковою виплатою компенсації ОСОБА_2 його 1/2 частини в розмірі 35450 грн.

В ході судового розгляду справи позивач змінила предмет та підстави позовних вимог, 13.02.2017 року надала суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати легковий вантажопасажирський автомобіль марки "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поділити зазначений автомобіль як спільне майно подружжя з визначенням часток кожного зі співвласників по 1/2, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля, виділити вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на нього. Крім цього, вказує, що має у приватній власності автомобіль "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за нею 23.05.2001 року, який перебуває у володінні відповідача ОСОБА_2, він відмовляється повернути їй автомобіль та документи на нього, у зв'язку з цим просить суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб та правовстановлюючі документи на нього.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину автомобіля, в якому просить припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, з присудженням грошової компенсації на її користь 35450 грн. 00 коп. за належну 1/2 частку з депозитного рахунку Ленінського районного суду м. Полтави, які внесено ОСОБА_2 10.04.2017 року

Ухвалою суду від 12.04.2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шидловська Н.М. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, заперечувала проти позову ОСОБА_1, просили в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволенню у повному обсязі наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 30.06.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.11.2013 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.04.2005 року.

Позивачці по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за нею 23.05.2001 року.

Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, під час шлюбу з ОСОБА_2 вказаним автомобілем користувались вона, відповідач та його батько. Цей транспортний засіб використовувався в інтересах їх з ОСОБА_2 сім'ї, а після розірвання шлюбу залишився у користуванні останнього разом з правовстановлюючими документами на нього.

Вказувала, що відповідач безпідставно до цього часу володіє вказаним автомобілем, який являється особистою власністю позивачки, відмовляється його повернути, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом.

На підтвердження того факту, що належним їй автомобілем "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, фактично користується відповідач по справі ОСОБА_2, позивач надала суду повідомлення ПрАТ "СК "Провідна" № 19018/6214 від 14.03.2017 року, відповідно до якого згідно з даними облікової системи за період з 2013 по 2017 р.р. було укладено такі договори: АВ/8775637 на строк з 05.02.2013 по 04.02.2014 страхувальником ОСОБА_1; АС/4934617 на строк з 05.02.2014 по 04.02.2015 страхувальником ОСОБА_2; АІ/2553981 на строк з 05.02.2015 по 04.02.2016 страхувальником ОСОБА_2.

Крім того, позивач пояснила суду, що особисто бачила відповідача по справі ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між ними за кермом належного їй автомобіля, у грудні 2016 року, вже після пред'явлення нею до суду даного позову він приїздив вітати доньку зі святом на автомобілі "ЗАЗ DAEWOO Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував той факт, що у 2015 та 2016 році укладав від свого імені договори страхування цивільно-правової відповідальності щодо автомобіля "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, у ПрАТ "СК "Провідна", а у грудні дійсно один раз на спірному автомобілі приїздив до доньки. Проте вказував, що вказаний транспортний засіб у нього в розпорядженні фактично відсутній, він перебуває у володінні та користуванні його батька ОСОБА_6, якому його передала сама позивач, у зв'язку з чим не має можливості повернути його.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача ОСОБА_6 підтвердив той факт, що автомобіль "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, перебуває у його користуванні з 2006 року, переданий йому особисто позивачкою ОСОБА_1 на підставі довіреності, оформленої нотаріально, у нього також знаходяться і документи на вказаний транспортний засіб. Свідок вказав, що позивач до нього з вимогами про повернення автомобіля не зверталась й він вважає, що користується ним правомірно, оскільки у березні 2006 року між ними фактично відбулась угода купівлі-продажу, за вказаний автомобіль він передав ОСОБА_1 обумовлену суму коштів.

В ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не встановлено об'єктивних та переконливих доказів того, що автомобіль вибув з володіння позивача по справі ОСОБА_1 незаконно та без відповідної правової підстави, як не доведено той факт, що автомобіль та документи на нього були передані позивачкою саме відповідачу ОСОБА_2, а не його батьку ОСОБА_6, та на час її звернення до суду з даним позовом спірне майно дійсно перебувало у фактичному володінні відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог про витребування автомобіля "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та правовстановлюючих документів до нього у відповідача по справі ОСОБА_2

Крім того, судом достовірно встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони по справі за спільні кошти набули у власність автомобіль марки "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 26.06.2006 року право власності на автомобіль "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрована в органах ДАІ за ОСОБА_2. Згідно особливої примітки у вказаному документі, право керування автомобілем має ОСОБА_1.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна № 679 від 20.10.2016 року, виконаного оцінювачем ПП "Центр незалежної оцінки та експертизи", ринкова вартість автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки 20.10.2016 року складає 70900 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду справи вартість спірного автомобіля не оспорював та погодився з нею.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та поділ його з урахуванням рівності часток кожного зі співвласників - по 1/2 частині за кожним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на встановлені під час судового розгляду справи обставини, позицію сторін, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною власністю подружжя автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, та поділ його між нею та відповідачем з урахуванням рівності часток кожного зі співвласників з виділенням у власність позивача та відповідача по 1/2 частині вказаного майна.

Поряд з цим, ОСОБА_1 вказувала, що оскільки автомобіль є неподільною річчю в розумінні ст. 183 ЦК України, а реально його поділити неможливо між нею та відповідачем в натурі без втрати його цільового призначення, просила припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визнати за нею право власності на вказану частину.

Обґрунтовуючи підстави для передачі спірного автомобіля у її власність ОСОБА_1 наголошувала на тому, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 протягом трьох років автомобіль знаходився в її одноосібному користуванні, відповідач не претендував на нього, його долею не цікавився, участі в утриманні не брав; зазначила, що вона є приватним підприємцем, а транспортний засіб потрібен їй для здійснення підприємницької діяльності; має на утриманні їх з відповідачем спільну доньку, яка хворіє, і автомобіль використовується для поїздок в лікарні та полегшення пересування. Втрата ж зазначеного транспортного засобу призведе до істотної шкоди інтересам як позивача, так і дитини.

З аналогічними позовними вимогами звернувся також і відповідач ОСОБА_2, пред'явивши зустрічний позов до ОСОБА_1 про припинення її права на 1/2 частину автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги також вказував на неможливість поділу вказаного майна, а як на підставу виділення транспортного засобу саме у його власність відповідач та його представник вказували на безпідставність доводів позивачки, наведених в обґрунтування аналогічних позовних вимог, з огляду на те, що позивач припинила підприємницьку діяльність, про що сама вказувала у позові та в судовому засіданні, наголошували на наявності у її власності автомобіля "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який вона за необхідності може в будь-який час витребувати у особи, якій передала в користування, тоді як у власності відповідача інший автомобіль відсутній. В другому шлюбі він має малолітню дитину і зазначений транспортний засіб потрібен йому для забезпечення потреб сім'ї.

За змістом положень ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В ч.ч. 1-3 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

За змістом ч.ч 4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В ст. 365 ЦК України передбачено що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З огляду на предмет позовних вимог суд вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу доводи сторін по справі про те, що спірне майно представляє собою неподільну річ.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2811цс від 30.03.2016 року.

Сторони по справі на виконання вищевказаних вимог законодавства внесли на депозитний рахунок суду до ТУ ДСА України в Полтавській області кошти в сумі по 35450 грн. 00 коп., що становить узгоджену ними вартість 1/2 частини автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підтвердження вказаних обставин позивач ОСОБА_1 надала суду квитанцію відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.794875280.1 від 27.06.2017 року, а відповідач ОСОБА_2 - квитанцію відділення № НОМЕР_3 "Райффайзен Банк Аваль" № NOIEJ41860 від 10.04.2017 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України № 6-1943цс16 від 23.11.2016 року, аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов також і у постановах від 16 січня 2012 року, 15 травня 2013 року, 2 липня 2014 року.

Таким чином, при вирішенні позовних вимог сторін щодо припинення права власності одного зі співвласників на частину спірного автомобіля суд має враховувати інтереси кожного з них і членів їх сім'ї та виходити з того чи не завдасть таке припинення істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі являється власницею автомобіля "ЗАЗ DAEWOO Т13110", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що об'єктивно підтверджується даними довідки Територіального сервісного центру № 5341 за вих. № 1928 від 14.06.2017 року, відповідно до якої вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 19.12.2008 року.

Під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 обізнана про особу, у володінні якої в даний час перебуває її автомобіль, при цьому, не здобуто жодних даних того, що у неї існують перешкоди у отриманні в своє розпорядження належного їй на праві власності майна за наявності потреби в цьому з метою використання цього транспортного засобу в інтересах своїх та малолітньої дитини. Поряд з цим, позивачем не надано суду даних про те, що донька сторін не має можливості самостійно пересуватись і забезпечення цього можливе виключно за допомогою автомобіля "MERCEDES-BENS" модель VITO 110. Крім того, сама позивач підтвердила, що підприємницькою діяльністю не займається, припинивши її, та на даний час не відновила. Відтак, суд вважає доводи позивача, наведені нею в обґрунтування підстав для задоволення її вимог про припинення права власності відповідача на частину автомобіля з визнанням права власності на вказане майно за нею необґрунтованими. Відповідно, суд приходить до висновку про надуманість та недоведеність того факту, що внаслідок задоволення відповідних позовних вимог відповідача ОСОБА_2 та припинення її права власності на 1/2 частину автомобіля це завдасть істотної шкоди інтересам позивачки та членам її сім'ї.

Разом з тим, досліджені судом докази безперечно довідять, що відповідач по справі ОСОБА_2 має у власності єдиний автомобіль - "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, той факт, що останні три роки спірний автомобіль фактично перебував у одноособовому користуванні позивачки, не може стати підставою для припинення його права власності, та, на переконання суду, не свідчить про те, що відповідач не потребує користування та володіння ним. Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в даний час одружений та має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги той факт, що в ході судового розгляду справи достовірно встановлено, що спірне майно - автомобіль "MERCEDES-BENS" модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, є неподільною річчю, а спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим, що з урахуванням положень ст. 365 ЦК України є приводом до вирішення питання про припинення права особи на частку у спільному майні, а припинення права власності позивача по справі ОСОБА_8 на його частину не здатне заподіяти істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім'ї, позаяк вона має у власності інший транспортний засіб, проте у випадку припинення права власності відповідача на частину вказаного майна це суттєво обмежить його права та негативно відобразиться на ньому та членах його сім'ї, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Вирішуючи клопотання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи відповідне клопотання, заявники посилались на положення ст. 72 СК України, вказуючи, що відповідачем пропущений строк пред'явлення позову про поділ спільного майна подружжя з огляду на те, що станом на день його подачі до суду 12.04.2017 року сплинув трирічний строк з дня набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами.

Разом з тим, вищевказані доводи є надуманими та не узгоджуються з нормами чинного законодавства, якими урегульовані питання застосування позовної давності.

Так, в ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

За змістом положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

При цьому, в ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня. коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом достовірно встановлено, що право власності на спірний автомобіль "MERSEDES BENZ", модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4, зареєстровано за відповідачем по справі ОСОБА_2 Відповідно, він обґрунтовано вважав себе власником вказаного майна, добровільно передав його у тимчасове користування позивачці ОСОБА_1 та не мав жодних підстав припускати про порушення свого права власності до звернення останньої до суду з позовом про поділ зазначеного автомобіля як спільного майна подружжя, що вирішується в рамках даної справи та пред'явлений у листопаді 2016 року.

Копію позовної заяви з додатками ОСОБА_2 отримав 03.01.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно, про порушення свого права власності дізнався у січні поточного року, а відтак, на переконання суду, звернувшись у квітні 2017 року з зустрічним позовом, не пропустив строк позовної давності, встановлений чинним законодавства, у зв'язку з чим підстав для застосування позовної давності при вирішення позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом суд не вбачає.

А тому суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати автомобіль "MERSEDES BENZ", модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4, спільно власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля "MERSEDES BENZ", модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4, загальна вартість якого становить 70900 грн. 00 коп.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля "MERSEDES BENZ", модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4, загальна вартість якого становить 70900 грн. 00 коп.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля "MERSEDES BENZ", модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4, визнавши право власності на вказану частину майна за ОСОБА_2, з виплатою на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 35450 грн. 00 коп. з коштів, внесених ОСОБА_9 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області № 5950 на підставі квитанції відділення № НОМЕР_3 "Райффайзен Банк Аваль" № NOIEJ41860 від 10.04.2017 року.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1349 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 35450 грн. 00 коп., внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області № 5950 на підставі квитанції відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.794875280.1 від 27.06.2017 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна