Справа № 494/166/17
Провадження № 2/494/188/17
04.07.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3 філії, ОСОБА_4 про припинення права застави та скасування реєстраційного запису обтяження,-
21.02.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 філії ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_4 про припинення права застави та скасування реєстраційного запису обтяження.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними спорудами №31-а по вул. Піонерській с. Ряснопіль Березівського району Одеської області, житловою площею 71.3 кв.м. та загальною площею 114.3 кв.м.; тваринницький комплекс, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з корівника площею 1646.3кв.м. та складу площею 86.1 кв.м.; польовий стан, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з майстерні площею 458.4 кв. м., зерносховища площею 963.0 кв.м. Вказане вище майно 08.08.2003 року було передано у заставу ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») за договором застави, який був укладений між позивачем та відповідачами. Позивач вказав, що на зазначене майно нотаріусом було накладено заборону відчуження. У договорі застави вказано, що ОСОБА_4 отримав кредит на споживчі цілі у сумі 15 000 євро терміном на 12 місяців, тобто до 09.08.2004 року, таким чином, термін виконання основного зобовязання за кредитним договором сплину 09.08.2004 року , тобто більше 12 років тому. ОСОБА_1 зазначив, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув 09.08.2007 року, що тягне за собою припинення права вимоги у кредитодавця, як за кредитним договором, так і за договором застави, що тягне за собою припинення права застави. У звязку з вищевказаним позивач просить суд задовольнити його позовну заяву.
Ухвалою суду від 21.03.2017 року після усунення позивачем недоліків відкрито провадження по справі (а.с.37).
27.04.2017 року від відповідача ОСОБА_3 філія ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло заперечення на позовну заяву (а.с.69-72). В запереченні зазначено, що відповідачем по справі не може бути філії та представництва, оскільки вони не є юридичними особами, а тому вони не є належним відповідачем. Також вказали, що ОСОБА_4 не виконав умови договору про поновлювану кредитну лінію №193-03/СВ від 04.03.2003 року та всіма додатковими угодами. Крім того, до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська подано позов про стягнення з ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_1 заборгованості, яким з останнього стягнуто суму у розмірі 123420,20 ЄВРО.
Ухвалою суду від 16.05.2017 року за клопотанням позивача замінено співвідповідача ОСОБА_3 філію ПАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3 філії (а.с.116). Також, позивачем надіслані письмові пояснення до позову від 16.05.2017 року (а.с.110-112).
У судовому засіданні 04.07.2017 року представник позивача наполягав на позовній заяві, зіславшись на обставини зазначені у ній. Також надав додаткові пояснення до позову від 04.07.2017 року та наполягав на задоволенні вимог (а.с.151-154). Під час пояснень зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» жодних вимог до нього як до майнового поручителя більше 12 років не заявляв після закінчення дії кредитного договору та терміну визначеному в договорі, у зв'язку із закінченням строку дії договору та спливом строку позовної давності для предявлення банку вимоги про виконання основного зобов'язання вважає, що договір застави є таким, що припинив свою дію. Також посилався на рішення Європейського суду з прав людини та судову практику. Проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву..
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 04.04.2017 року, 27.04.2017 року, 16.05.2017 року, 31.05.2017 року, 20.06.2017 року та 04.07.2017 року не зявився. Згідно довідки Березівського РС ГУДМС України в Одеській області від 07.04.2017 року (а.с.66) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На адресу відповідача зазначену у позовній заяві (Одеська область, Березівський район, с. Кудрявка) та зазначену згідно довідки Березівського РС (Одеська область, м. Березівка, вул. Дроздова, 9). надсилались повідомлення про вручення кореспонденції, які останній отримав (а.с. 42, 59, 107, 124,135,147), однак жодного разу у судове засідання не зявився та будь-яких клопотань (заяв) про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_4 також у судові засідання 04.04.2017 року, 27.04.2017 року, 16.05.2017 року, 31.05.2017 року, 20.06.2017 року та 04.07.2017 року жодного разу не зявився. Згідно довідки Березівського РС ГУДМС України в Одеській області від 07.04.2017 року (а.с.66) ОСОБА_4 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2. На адресу відповідача надсилались повідомлення про вручення кореспонденції, які останній отримав (а.с. 42, 59, 107, 124,135,147), проте також будь-яких клопотань (заяв) про розгляд справи за його відсутності до суду не надано.
Первісний відповідач ОСОБА_3 філія ПАТ КБ Приватбанк» отримала повістки про виклик до суду на 04.04.2017 року (а.с.58) та на 27.04.2017 року (а.с.60). Водночас, як зазначено вище, від первісного відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. Заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило.
Після заміни 16.05.2017 року співвідповідача з ОСОБА_3 філії ПАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3 філії та відповідно до вимог статті 33 ЦПК України, розгляд справи відбувався спочатку.
Разом з цим, замінений відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3 філії або його представник у судові засідання 31.05.2017 року, 20.06.2017 року та 04.07.2017 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення кореспонденції (а.с.133,146,148), а тому розгляд справи відбувався за наявними в матеріалах справи доказами. Будь-яких заяв, клопотань, заперечень від заміненого відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» (1989), сторона зобовязана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
Відповідачі взагалі жодного разу не зявились до суду щодо надання будь-яких пояснень по заяві позивача, що дає вважати суду про їх байдужість при розгляді даної справи.
Отже, судом фактично враховані вищенаведені імперативні положення ч.1 ст.157 ЦПК України, а також, що відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, в спеціальній імперативній нормі ч.1 ст.224 ЦПК України, яка визначає умови, за яких можливе винесення заочного рішення зазначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до положень ч.4 ст.169 ЦПК України - у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи вищевикладене, наявні вищевказані обставини, в тому числі ту обставину, що від відповідачів не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, то судом (у судовому засіданні по розгляду цієї справи 04 липня 2017 року) ухвалено рішення у заочному порядку, який є єдиним порядком, в якому згідно з нормами ЦПК України можливо розглянути вказану справу в порядку цивільного судочинства - з дотриманням імперативних норм, встановлених цим порядком, в тому числі щодо даного випадку.
Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши заперечення первісного відповідача ОСОБА_3 філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 27.04.2017 року, відсутність відповідачів у розгляді даної справи та будь-яких заяв, клопотань від них, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Згідно ст. 15 ЦК України передбачено, що «кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства».
З наданої Одеським державним нотаріальним архівом архівної справи (а.с.79-105) вбачається наступне:
Відповідно до п.1.1. (предмет договору) Договору про поновлювальну кредитну лінію №193-03/СВ від 04.08.2003 року вбачається, що відповідач - ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 15 000 євро терміном на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування поновлюваною кредитною лінією з розрахунку 1,25% місячних.
Судом також встановлено, що 08 серпня 2003 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2, які є майновими поручителями ОСОБА_4 та ЗАТ КБ « Приватбанк» укладено договір застави.
Заставним майном, в тому числі визначено: житловий будинок з надвірними спорудами №31-а по вул. Піонерській с. Ряснопіль Березівського району Одеської області, житловою площею 71.3 кв.м. та загальною площею 114.3 кв.м.; тваринницький комплекс, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з корівника площею 1646.3кв.м. та складу площею 86.1 кв.м.; польовий стан, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з майстерні площею 458.4 кв. м., зерносховища площею 963.0 кв.м.
Вказане вище майно належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.04.2003 року в якому вказано, що останньому належить право власності на тваринницький комплекс, що розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з корівника площею 1646.3 кв.м. та складу площею 86.1 кв.м. (а.с.91). Згідно свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.04.2003 року ОСОБА_1 належить право власності на польовий стан, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з майстерні площею 458.4 кв. м., зерносховища площею 963.0 кв.м.. (а.с.93) Згідно договору дарування від 28.06.2003 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Піонерській 31а, в селі Ряснопіль Березівського району Одеської області (а.с.84).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 08.12.2016 року вбачається, що Березівською державною нотаріальною конторою накладено заборону відчуження щодо житлового будинку з надвірними спорудами №31-а по вул.. Піонерській с. Ряснопіль Березівського району Одеської області, житловою площею 71.3 кв.м. та загальною площею 114.3 кв.м.; тваринницького комплексу, розташованого за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з корівника площею 1646.3кв.м. та складу площею 86.1 кв.м.; польового стану, розташованого за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з майстерні площею 458.4 кв. м., зерносховища площею 963.0 кв.м. та зазначені реєстраційні номери обтяжень 8239844, №8239867 та №8239875 (а.с.4-6).
Згідно частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності із п. 3 частини другої цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні і виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (темін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_4, яким позов задоволено частково.
Згідно вказаного рішення (а.с.71-72) вбачається, що «…вимоги до позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору , були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент Банк» договору поруки №167 від 20.10.2010 року…».
Проте, у судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачу взагалі не відомо про вказаний договір поруки від 20.10.2010 року та він його не бачив та не підписував. У вказаному судовому рішенні участі не приймав та банком не був залучений до участі у справі.
Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Таким чином, у відповідача виникло право стягнути заборгованість, що виникла за кредитом в повному обсязі, в тому числі - шляхом звернення стягнення на предмет застави починаючи з 09.08.2004 року, проте останній більше ніж 12 років цього не зробив. Натомість 20.10.2010 року укладено договір поруки з ПАТ «Акцент Банк».
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Суд вважає зазначити, що після внесенням змін до кредитного договору шляхом підписання договору поруки з ПАТ «Акцент Банк» від 20.10.2010 року, відповідні зміни до договору застави та в реєстр обтяжень не вносились, що свідчить про невиконання вимог закону. Позивача про зміни не повідомлялось, доказів не надано.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Вказане підтверджується довідкою архіваріуса Березівського районного суду Одеської області від 06.04.2017 року (а.с.57), що справ за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно за період з 2003 року по 2017 рік до суду не надходило. Окрім цього, позивачем надано довідку ВДВС Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 16.06.2017 року №4089/02-41 якою передбачено, що станом на 01.06.2017 року у Березівському міжрайонному відділі ДВС відсутні виконавчі документи, згідно яких ОСОБА_1 є боржником (а.с.140).
Отже, особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч. 5 цієї ж статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Зі змісту ст. 599 ЦК щодо припинення зобов'язання виконанням, проведеним належним чином вбачається, що при пропуску строків позовної давності кредитор позбавляється можливості реалізувати права, які випливають з факту неналежного виконання, а боржник вважається таким, що належне виконав зобовязання, оскільки кредитор не довів у встановленому порядку інше.
При цьому слід зазначити і про наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, яке можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Зазначений висновок суду дає підстави вважати, що боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо повязані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.
Крім наведеного, суд керується також наступними вимогами діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 316 та ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Згідно ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним».
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Так, у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
З огляду на вказані положення, суд вважає, що ОСОБА_1 більше ніж 12 років не може користуватись та розпоряджатись своїм майном, банком пропущено строк позовної давності щодо стягнення заставного майна, що свідчить про порушення його конституційного права на володіння та розпорядження майна, а тому необхідно припинити право застави за договором застави від 08.08.2003 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як заставодавцями, та ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 філія (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк»), як заставодержателем, що посвідчений Березівською державною нотаріальною конторою Одеської області по реєстру за №1526.
Відповідно до ст.. 74 Закону України «Про нотаріат» «Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна».
У відповідності до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.
З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне з метою захисту прав та інтересів позивача задовольнити позов у повному обсязі та звільнити з-під застави нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, передане за договором у заставу та скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, відомості про яку було внесено 28.11.2008 року Березівською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційними номерами обтяження №8239844, №8239867 та №8239875.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачем у позовній заяві не заявлено.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3 філії, ОСОБА_4 про припинення права застави та скасування реєстраційного запису обтяження - задовольнити. Припинити право застави за договором застави від 08.08.2003 року, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як заставодавцями, та ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 філія (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк»), як заставодержателем, що посвідчений Березівською державною нотаріальною конторою Одеської області по реєстру за №1526.
Звільнити з-під застави нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, передане за договором у заставу, а саме:
-житловий будинок з надвірними спорудами №31-а по вул.. Піонерській с. Ряснопіль Березівського району Одеської області, житловою площею 71.3 кв.м. та загальною площею 114.3 кв.м.,
-тваринницький комплекс, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з корівника площею 1646.3кв.м. та складу площею 86.1 кв.м.,
-польовий стан, розташований за адресою: Одеська обл.., Березівський р-н, с. Юрково, який складається з майстерні площею 458.4 кв. м., зерносховища площею 963.0 кв.м.
Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, відомості про які внесено 28.11.2008 року Березівською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційними номерами обтяження №8239844, №8239867 та №8239875.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 07.07.2017 року.

Суддя І.А. Римар