У Х В А Л А
25 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Лященко Н.П., Л.І. Охрімчук
розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 штраф у розмірі 50 000 грн та судові витрати в розмірі 3 399 грн 79 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, задоволено частково. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року скасовано, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року залишено в силі.

У травні 2017 року фізична особа-підприємць ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року з передбаченими пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 525, 615, 901 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах, неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме, статті 335 ЦПК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 525, 615, 901 ЦК України.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року, 15 березня 2017 року та постанову Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року (справа № 133гс11).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах одних и тих самих норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 22 лютого 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив з того, що доказів про належне виконання обов'язків з надання послуг за договором не надано, а штрафні санкції про стягнення яких просить позивач передбачено не за самостійне відчуження квартири, а за відмову від оплати послуг. Отже, відмова, від зобов'язання відповідачем здійснена у зв'язку з невиконанням зобов'язання позивачем (стаття 615 ЦК України), а штрафні санкції відповідно до договору передбачено за неоплату наданих послуг.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, надану заявником для порівняння, касаційний суд погоджуючись з рішенням апеляційного про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за надання правової допомоги, виходив з того, що позивачем не було порушено умови договору, а відповідач неправомірно не сплачує заборгованість за надані послуги.

В ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року надана заявником для порівняння, не може бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що нею справу передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та невизначенням характеру спірних правовідносин, при цьому у зв'язку неповним встановленням фактичних обставин справи тлумачення або застосування статей 525, 615, 901 ЦК України не здійснювалося.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2011 року містяться висновки про те, що за своєю правовою суттю договір поруки, при укладенні якого сторони досягли згоди з усіх істотних умов, відповідає вимогам статей 553 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 554 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> і не є гарантією в розумінні статті 560 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843630/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> оскільки гарантом може бути тільки банк, інша фінансова установа або страхова організація, а не юридична особа суб'єкт господарської діяльності. Стаття 629 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом (стаття 525 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1>). Зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> (стаття 526 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1> і стаття 193 ГК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1318/ed_2011_09_08/pravo1/T030436.html?pravo=1>).

Таким чином, порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 11 грудня 2011 року, зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

На підтвердження наявності підстави подання заяви передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому застосована стаття 335 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, задоволено частково. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року скасовано, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року залишено в силі.

Оскільки ухвала суду касаційної інстанції, яку просить переглянути заявник, не перешкоджає подальшому провадженню у справі, заявник не посилається на порушення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, тому зазначена ухвала, яку просить переглянути заявник з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі не може бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Таким чином, заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути прийнята Верховним Судом України для перегляду у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, та підлягає поверненню.

Керуючись статтями 354, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 відмовити.

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко