Справа № 185/2444/17
Провадження № 2/185/2154/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 червня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Зінченко А.С. ,
за участю секретаря - Пожидаєвої Л.М.,
розглянув у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги,-
Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області звернулося до суду з зазначеною позовною завою до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплаченої допомоги при народженні дитини в розмірі 1134,00 грн. на користь Управління праці соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 08.08.2014 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою про призначення допомоги при народженні дитини звернулася ОСОБА_1, як особа, яка переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Відповідно до листа Мінсоцполитики від 30.07.2014 року № 013-1883/п та довідки № ОР 418476 ЦБ/ПБ 2400/1 від 13.08.2018 року, ОСОБА_1 знаходилась на обліку в Бердянськом ГУСЗН з 01.08.2014 року та отримала призначену допомогу при народженні дитини у період з травня 2014 року по серпень 2014 року, у розмірі 810,00 грн. щомісячно, а загальним розміром 3240, 00 грн. Згідно довідки атестату від 02.10.2014 року управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної ради у місті Донецьку зясовано, що відповідач отримала вищезазначену допомогу по 30.10.2014 року, але відповідачу вищезазначена допомога вже була виплачена позивачем в серпні-вересні 2014 року, тобто ОСОБА_1 в серпні та вересні двічі отримала суму 810,00 (всього 1620,00 грн.) Відповідач визнала суму боргу та частково погасила борг у сумі 486,00 грн. З лютого 2015 року ОСОБА_1 у м. Бердянську не проживає, в телефонному режимі повідомила, що повернулася на постійне місце реєстрації у м. Донецьк, виплати допомоги призупинені з 01.02.2015 року У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України від 20.10.2014р. №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706). Так, зокрема, ч. 1 ст.1 цього Закону закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно ст. 22 Закону України «Про держану допомогу сімям з дітьми», п. 49 постанову Кабінету Міністрів України від 27.12. 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» надмірно виплачені кошти стягуються згідно із законом. Судом встановлено, що 08.08.2014 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою про визначення допомоги при народженні дитини звернулася ОСОБА_1, як особа, яка переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. (а.с. 2,3). Відповідно до листа Мінсоцполитики від 30.07.2014 року № 013-1883/п та довідки № ОР 418476 ЦБ/ПБ 2400/1 від 13.08.2018 року, ОСОБА_1 знаходилась на обліку в Бердянськом ГУСЗН з 01.08.2014 року та отримала призначену допомогу при народженні дитини у період з травня 2014 року по серпень 2014 року, у розмірі 810,00 грн. щомісячно, а загальним розміром 3240, 00 грн. (а.с. 5). Згідно довідки атестату від 02.10.2014 року Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної ради у місті Донецьку зясовано, що відповідач отримала вищезазначену допомогу по 30.10.2014 року, але відповідачу вищезазначена допомога вже була виплачена позивачем в серпні-вересні 2014 року, тобто ОСОБА_1 в серпні та вересні двічі отримала суму 810,00 (всього 1620,00 грн.) З урахуванням частково сплаченої суми боргу у розмірі 486,00 грн., відповідач має суму боргу за надмірно виплачену допомогу при народженні дитини у розмірі 1134,00 грн. З лютого 2015 року ОСОБА_1 у м. Бердянську не проживає, в телефонному режимі повідомила, що повернулася на постійне місце реєстрації у м. Донецьк, виплати допомоги призупинені з 01.02.2015 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України , шкода завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази в їх сукупності, взаємозв'язку, достатності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що за період серпень-вересень 2014 року відповідач двічі отримала допомогу при народженні дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони законні та обґрунтовані.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, беручи до уваги, що при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 88, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційного порядку.
Суддя А.С. Зінченко