ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2062/17
Провадження № 2/362/1622/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко,
при секретарі - А.В. Харченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього на його користь 453 687,91 доларів США та витрати по судовому збору.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі на суму 453 687,91 доларів США, за курсом НБУ на час постановлення рішення у справі, просив їх задовольнити, проти задоволення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, належним чином був повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.23).
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з положень ст.ст. 1, 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що виникають в тому числі, із цивільних відносин.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до відповіді наданої Виконавчої службою № К-4411/20.1/21 від 28.03.2017 року рішення суду не виконане, стягнень не проводилось (а.с. 17).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах від 2 липня 2014 року у справі № 3-36 цс14, від 02 жовтня 2015 року у справі № 3-369цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.
Враховуючи наведене, оскільки у період з 20.06.2015 року по 20.04.2017 року відповідач досі не виконав своє грошове зобов'язання з повернення суми позики, то позивач має право на отримання від позичальника (відповідача) процентів від суми позики до моменту належного виконання укладеного між ним, а саме: з урахуванням 20% відсотків за користування позикою в розмірі 394 511,23 доларів США; та 3% річних від простроченої суми позики, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в розмірі 59 176,68 доларів США, (а всього 394 511,23+59 176,68=453 687,91 доларів США), що за офіційним курсом НБУ на 03.07.2017 року (24,8214 грн.), тобто на день винесення судом рішення, становить 11 261 169 грн. 10 коп., тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Що стосується відшкодування позивачу судових витрат по справі, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України, згідно якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 610, 625, 631, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 453 687,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 03.07.2017 року становить 11 261 169 грн. 10 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко