Ухвала іменем україни
05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_3 та окремо з кожного з поручителів: з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 за різними договорами поруки, заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 у розмірі 124 164,48 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 581 194 грн 04 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 у розмірі 124 164,48 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 581 194 грн 04 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_7 (відповідно до свідоцтва про шлюб від 16 січня 2009 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 змінила прізвище на «ОСОБА_7») укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 70 тис. доларів США та сплатити проценти за його користування, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Указана сума кредиту дорівнює еквіваленту 353 500 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Відповідно до п. 1.3.1 договору за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,5 % річних. Після закінчення 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 даного договору.

Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2, МФО 351005, відкритий у ПАТ «УкрСиббанк». Факт надання кредиту (зарахування коштів) підтверджується випискою руху коштів по рахунку позичальника № НОМЕР_2.

21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 31 вересня 2007 року № 0, якою додано до кредитного договору додаток № 2 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додаток № 3 - тарифи банку, які є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту. Внесено зміни до п. п. 1.3.5, 3.5, 5.2, 7.5 договору.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) кредит в сумі 70 тис. доларів США, що підтверджується випискою за рахунком ОСОБА_3 № НОМЕР_2.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог станом на 23 лютого 2015 року, складала 124 164,48 доларів США та 581 194 грн 04 коп., з яких: 65 316,88 доларів США - заборгованість за кредитом; 58 847,6 доларів США - заборгованість за відсотками; 230 639 грн 30 коп. - пеня за кредитом; 350 554 грн 74 коп. - пеня за відсотками.

Суд погодився із розрахунком заборгованості, наданої позивачем, та вважав правильною суму заборгованості - 124 164,48 доларів США та 581 194 грн 04 коп. Заперечення відповідачів щодо заявленої банком суми боргу в матеріалах справи відсутні.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про доведеність позову та його задоволення шляхом стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника окремо з кожним із поручителів, оскільки з останніми укладено різні договори поруки на забезпечення виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що висновки судів відповідають обставинам справи та нормам матеріального закону, а доводи касаційної скарги про безпідставність дострокового стягнення заборгованості не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України 03 лютого 2015 року у цивільній справі № 6-18цс16.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правильне застосування судами положень ст. 1050 ЦК України та дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Правильними є також висновки судів щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та окремо з кожного поручителя, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 3 ст. 553 ЦК України поручителем може бути одна або кілька осіб.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором 21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 143930, а також 21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 - договір поруки № 143731.

Пунктами 1.1, 1.3, 1.4 вказаних договорів поруки передбачено, що поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за зобов'язаннями, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Судом установлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України 24 червня 2015 року при розгляді справи № 6-255цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильними висновки судів щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4, а також окремо з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 Доводи касаційної скарги про подвійне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 ґрунтуються на довільному тлумаченні матеріального закону та є помилковими.

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано невиконання банком вимог договорів щодо надіслання боржнику та поручителям вимоги-повідомленння про наявність заборгованості, у зв'язку з чим строк виконання зобов'язання у поручителів не настав.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Матеріали справи не містять доказів направлення або вручення банком вимоги поручителям про погашення боргу. Вважаючи своє право порушеним, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до суду, що є пред'явленням вимоги до поручителя.

Таким чином, доводи скарги, що строк виконання зобов'язання у поручителів не настав є необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення, суди повно з'ясували обставини справи та дали належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України та навели у судових рішеннях переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене ухвалені касаційна скарга підлягає відхиленню а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко