Номер провадження: 22-ц/785/4517/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017р. по справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання свідоцтва про право власності недійсним, та за позовом ОСОБА_3 до держави України в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

14 липня 2016р. ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «Селіванова») звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р., видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України на обєкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., за адресою : м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013р. їй належить 1/2 частка нежитлового приміщення, яке входить до складу вищевказаного обєкту нерухомого майна.

27 лютого 2017р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 остаточно уточнив позовні вимоги до держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р., індексний номер: 50768685, видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України на обєкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., за адресою: м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що до складу будівлі пасажирського павільйону за адресою: м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1, на яку було видане вищевказане оспорюване свідоцтво про право власності, незаконно включено частину нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою : м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, право власності на які ОСОБА_2 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013р. за реєстром № 2463, яке в подальшому подарувала ОСОБА_3 за договором дарування від 17 грудня 2015р. за реєстром № 2196.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р., індексний номер: 50768685, видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 державі України в особі Міністерства інфраструктури України на обєкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215кв.м., за адресою: м. Одеса, «Аркадія пляж», 3/1 (том 1 а.с.233).

Не погодившись з рішенням суду представник порту подав апеляційну скаргу про скасування рішення суду з ухваленням рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно та з порушенням вимог матеріального та процесуального права задоволено позов ОСОБА_3 (том 1 а.с.239-247).

Заслухавши суддю-доповідача, представників Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», і Міністерства інфраструктури України, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, і визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р., індексний номер: 50768685, видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 державі України в особі Міністерства інфраструктури України на обєкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215кв.м., за адресою: м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1, суд першої інстанції виходив з того, що вказане свідоцтво було видано з порушенням діючого законодавства, оскільки до складу нерухомого майна, на яке було видано оспорюване свідоцтво про право власності, було включено частину нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, на які право власності належало ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Л.Ф. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013р., за реєстром № 2463, що вказане свідоцтво про право на спадщину не було визнано недійсним та/або не скасовано на дату видачі оспорюваного свідоцтва про право власності від 24 грудня 2015р. (в рішенні суду помилково вказано рік 2014), та в подальшому власником вищевказаних приміщень на законних підставах став ОСОБА_3 за договором дарування від 17 грудня 2015р.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтями 319, 321 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом держаної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, судом першої інстанції було встановлено і не заперечувалось сторонами наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013р., виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2463, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) є власником на 1/2 частку нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, що в цілому складаються з приміщень, загальною площею 457,1 кв.м., з них, основною площею 444,9 кв.м. 17 грудня 2015р. ОСОБА_2 подарувала вищевказані приміщення ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 2196 (том 1 а.с.18, 49-51, 89).

Державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 24 грудня 2015р. було видане державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України свідоцтво про право власності на нерухоме майно СТА 716996 (індексний номер: 50768685), а саме на будівлю пасажирського павільйону за адресою: м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1, загальною площею 1215,0 кв.м. (том 1 а.с.57, 58-59).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказаним свідоцтвом були порушені права власників ОСОБА_2, якій ще з 25 жовтня 2013р. належала 1/2 частка нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, та в подальшому ОСОБА_3, якому вказані приміщення стали належити з 17 грудня 2015р., оскільки при видачі оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 716996 від 24 грудня 2015р. було незаконно включено частину вищевказаних нежитлових приміщень.

Безпідставними є доводи апелянта про розгляд справи на неповно зясованих обставинах у звязку з незалученням до участі у справі у якості третьої особи юридичного департаменту Одеської міської ради в особі його управління державної реєстрації, оскільки ухвалою суду від 16 березня 2017р. вказане клопотання представників відповідачів було розглянуто і обґрунтовано відмовлено у його задоволені (том 1 а.с.183).

Доводи апелянта щодо виникнення права власності держави на обєкт нерухомості 12 листопада 2014р., тобто раніше чим виникнення такого права у позивача ОСОБА_3 за договором дарування від 17 грудня 2015р. також не відповідають дійсності та спростовуються тим, що право власності держави на обєкт нерухомості виникло на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 716996 (індексний номер: 50768685), яке було видано 24 грудня 2015р., яке і є предметом даного спору.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, який стверджував, що ОСОБА_3 взагалі не заявляв позову, що судом позов ОСОБА_3 розглянуто у порушені вимог ЦПК України, з урахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спочатку 14 липня 2016р. до суду звернулася з позовом ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5). Ухвалою суду від 14 листопада 2016р. до участі у справі було залучено ОСОБА_3 у якості третьої особи на стороні позивача, оскільки судом було встановлено, що саме ОСОБА_3 є власником обєкту нерухомості за договором дарування від 17 грудня 2015р. (том 1 а.с.78).

Ухвалою суду від 15 лютого 2017р. було задоволено заяву ОСОБА_3 та залучено його до участі у справі у якості співпозивача відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.31 ЦПК України (том 1 а.с.88, 102).

В подальшому ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали позовну заяву про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р., видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України на обєкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., за адресою: м. Одеса, «Аркадія пляж», 3/1, посилаючись на те, що до складу будівлі пасажирського павільйону за адресою: м. Одеса, «Аркадія» пляж, 3/1, на яку було видане вищевказане оспорюване свідоцтво про право власності, незаконно включено частину нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, право власності на які ОСОБА_2 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013р. за реєстром № 2463, яке в подальшому подарувала ОСОБА_3 за договором дарування від 17 грудня 2015р. за реєстром № 2196.

Вказану позовну заяву було вручено в судовому засіданні 01 березня 2017р. представнику порту, та з урахуванням вищевказаних обставин, судом не було допущено будь-яких порушень щодо прийняття позовної заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3, оскільки в даному випадку при наявності раніше поданого позову, та залучення ОСОБА_3 до участі у справі у якості співпозивача, вимогами ст.ст.122, 11-1 ЦПК України не передбачено прийняття ухвали про відкриття провадження або включення поданої заяви для автоматизованого розподілу.

Безпідставним є посилання представника апелянта на те, що судом не було зясована та обставина, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА 716996 від 24 грудня 2015р. було видано на обєкт нерухомого майна, а саме будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, «Аркадія пляж», 3/1, а позивачам належить на праві власності частина нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, оскільки саме відповідач в своїх неодноразово в наданих ним письмових поясненнях, а також в позовній заяві, з якою звернувся до ОСОБА_5, ОСОБА_7 та інших вказав, що саме обєкт нерухомого майна нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», № 37, входять до майданчику-1 будівлі пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, «Аркадія пляж», 3/1, що і було встановлено судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи (том 1 а.с.128-143). Також представник апелянта в письмових поясненнях до апеляційної скарги вказав, що на даний час не має розподілу належних приміщень як порту так і іншим власникам.

Твердження представника апелянта про необхідність залучення до участі у справі у якості співвласника ОСОБА_7 не є підставою для скасування вказаного рішення суду, оскільки позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом саме про захист своїх прав як власників нерухомого майна, а бажання звернутися з таким позовом співвласника ОСОБА_7 є її особистим правом.

Доводи апелянта щодо незаконності отримання ОСОБА_2, а в подальшому ОСОБА_3 у власність обєкту нерухомого майна при наявності не скасованих правовстановлюючих документів також не є правовою підставою вважати їх незаконними, та не є підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі не надали суду першої та суду апеляційної інстанції допустимі та належні докази проти позову, а також і на спростування встановлених обставин по справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_8