Справа № 380/478/17 Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/3111/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 04.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Березовенко Р.В., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою та просила визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 08 липня 2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 43827418, та від 21 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51746142 про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області зняти арешт з коштів, рухомого та нерухомого майна ОСОБА_3 та заборону на його відчуження, накладений у виконавчому провадженні № 43827418; зняти розшук з майна ОСОБА_3, накладений у виконавчому провадженні № 43827418.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_3 зазначає, що рішенням суду від 09 квітня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4, в тому числі, до ОСОБА_3 про стягнення боргу. На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження, в ході якого накладено арешт на все майно боржника. 08 липня 2014 року постановою державного виконавця стягнуто зі ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 715 365 грн. 40 коп. 23 січня 2015 року між сторонами було затверджено мирову угоду та закрито виконавче провадження, а 26 лютого 2015 року на підставі заяви стягувача виконавче провадження було закінчено. 21 липня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника виконавчого збору та виділено в окреме провадження. Однак, постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, оскільки державний виконавець пропустив строк для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. В рамках виконавчого провадження, яке відкрито в порушення вимог закону, було описано автомобіль та складено акт про опис та арешт майна. Згодом було винесено акт про проведені електронні торги. ОСОБА_3 зазначає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору є незаконними та такими, що винесені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Основне виконавче провадження закінчено 26 лютого 2015 року, а тому арешт, накладений на майно божника, підлягає зняттю.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, головний державний виконавець Секерня В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом постановлено дві ухвали, які суперечать одна одній. Боржник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 04 липня 2014 року, що свідчить про її обізнаність в існуванні виконавчого провадження. ОСОБА_3 не виконала рішення суду у встановлений строк, а тому державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. ОСОБА_3 пропустила строк на оскарження постанов державного виконавця. Арешт з майна боржника не знято, оскільки у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не припиняється чинність арешту майна боржника та не скасовуються інші заходи примусового виконання рішень. Скаржник також отримала витяг зі звіту про вартість арештованого майна. Справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до компетенції адміністративних судів.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що постанови державного виконавця є незаконними та підлягають скасуванню оскільки вони винесені з порушенням вимог ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 30, ст. 32, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду від 09 квітня 2014 року стягнуто солідарно з дочірнього підприємства «Імідж Буковини», ТОВ «Імідж Буковини», ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Всеукраїнська колекторська група», ТОВ «Імідж Буковини» на користь ОСОБА_4 7 153 654 грн.

На підставі вказаного рішення 23 квітня 2014 року видано виконавчий лист (а.с.71).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 26 червня 2014 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого у вказаній справі. Боржнику запропоновано самостійно виконати виконавчий документ у строк до 03 липня 2014 року (а.с.11).

26 червня 2014 року державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13).

04 липня 2014 року ОСОБА_3 отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.104, 106, 108).

Постановами державного виконавця від 08 липня 2014 року оголошено розшук майна боржника, накладено арешт на кошти боржника та стягнуто виконавчий збір в розмірі 715 365 грн. 40 коп. (а.с.15, 17, 80).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року визнано мирову угоду, укладену 09 грудня 2014 року між ОСОБА_4, дочірнім підприємством «Імідж Буковини», ТОВ «Імідж Буковини», ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Всеукраїнська колекторська група», ТОВ «Імідж Буковини» під час виконання рішення Тетіївського районного суду від 09 квітня 2014 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Закрито виконавче провадження за рішенням Тетіївського районного суду від 09 квітня 2014 року (а.с.18).

Постановою державного виконавця Секернею В.М. від 26 лютого 2015 року виконавче провадження за виконавчим листом № 380/274/14-ц закінчено (а.с.22).

Постановою державного виконавця від 21 липня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51746142 за постановою № 43827418 від 08 липня 2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору та виділено в окреме виконавче провадження (а.с.24).

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 7 ст. 37, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.30).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була боржником у виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого листа про солідарне стягнення 7 153 654 грн.

Згідно вимог ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент пред'явлення виконавчого листа до виконання) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України не повідомив належним чином державного виконавця про розгляд скарги ОСОБА_3, призначений на 27 квітня 2017 року, у зв'язку з чим позбавив його права бути присутнім в судовому засіданні надати відповідні пояснення по суті скарги.

Крім того, розглядаючи скаргу по суті, суд першої інстанції належним чином не дав оцінку як доводам скаржника ОСОБА_3, так і запереченням державного виконавця, а лише послався на те, що останнім порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції не зазначив, в чому саме полягають такі порушення, не з'ясував обставини щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, правомірності стягнення виконавчого збору лише з одного боржника, тоді як рішенням суду стягнуто заборгованість солідарно, а також правомірності у відмові зняття арешту та розшуку з майна ОСОБА_3 Судом також не надано оцінку дотриманню державним виконавцем строку пред'явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яка в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Враховуючи вищезазначене, при вирішенні скарги ОСОБА_3 суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для його вирішення, у зв'язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з передачею скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо розгляду скарги в частині стягнення виконавчого збору в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Однак, за приписами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (№ 6-3080цс15).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та передати скаргу ОСОБА_3 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Березовенко Р.В.

Ігнатченко Н.В.