Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості із заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості із заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 07 січня 1983 року по 20 червня 2000 року він перебував у трудових відносинах із відкритим акціонерним товариством «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод»).Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року із ВАТ «Содовий завод» на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 3 028 грн 64 коп. Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Посилаючись на те, що ВАТ «Содовий завод» є державним підприємством та заборгованість із заробітної плати є непогашеною, ОСОБА_6 просив стягнути вказану заборгованість у розмірі 3 028 грн 64 коп. і з Фонду державного майна України.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 07 січня 1983 року по 20 червня 2000 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із ВАТ «Содовий завод». Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року із ВАТ «Содовий завод» на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 3 028 грн 64 коп.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Згідно статуту ВАТ «Содовий завод» підприємство засновано відповідно до рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП «Хімпром» у ВАТ «Содовий завод» згідно з Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів». ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди (контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обов'язки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді.

За змістом ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК України передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч. 3 ст. 96 ЦК України.

При цьому, згідно зі ст. ст. 1,5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

За змістом ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

З урахуванням викладеного, правильно визначивши характер спірних правовідносин, відповідну їх змісту норму правового регулювання, суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, є правовідносинамизасновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає за боргами підприємства, а підприємство не відповідає за боргами засновника, що є підставою відмови у задоволенні заявленого позову.

Доводи заявника про те, що Фонд державного майна України є особою, яка несе субсидіарну відповідальність поряд із відповідальністю основного боржника - державного підприємства ВАТ «Содовий завод» - на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не заслуговують на увагу, оскільки вказаний Закон регулює правовідносини на стадії виконання судового рішення та обов'язків Фонду державного майна України як субсидіарного боржника не визначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик