АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5333/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/915/К/17 суддя Науменко Я.О.
Категорія № 26 (1) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 «Північний ГЗК» - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою професійної працездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ОСОБА_1 «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою професійної працездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи протягом 23 років 8 місяців у відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 21.04.2015 року їй встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25% за діагнозом радікулопатія, з 01 квітня 2015 року до 01 квітня 2017 року.

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_1 «Північний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн. без врахування податків та інших обовязкових платежів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, на думку позивача, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 17000 грн. значно занижений та не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Вважає, що судом не було у повній мірі враховано значну тривалість стажу роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, а також те, що її хвороба є невиліковною, яка прогресує з часом, чим порушує її нормальні життєві звязки та породжує моральні страждання.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 «Північний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду зі зменшенням розміру суми, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ОСОБА_1 «Північний ГЗК» з фактом втрати працездатності позивача. Натомість існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самої ОСОБА_3, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у звязку з чим, на думку відповідача, суд дійшов хибного висновку щодо виникнення профзахворювання у позивача з вини ОСОБА_1 «Північний ГЗК».

Крім того, на думку представника відповідача визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та є завищеним.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 «Північний ГЗК»підлягають відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 23 років 8 місяців, а саме: з 12.06.1979 року до 22.09.1983 р. та 11.05.1992 р. по 11.10.2011 року машиністом ексгаустера в цеху обпалки та огрудкування ПАТ «Північний ГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_1 «Північний ГЗК». Звільнена у звязку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 с. 40 КЗпП України (а.с.7-8).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06.02.2014 р. (протокол № 263) та від 15.01.2016 р. (протокол №067) їй було встановлене професійне захворювання: радікулопатія попереково-крижова L5-S1, шийна С5-С7 білатерально, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязові-тонічними синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого ст.), остеопарозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних (ПФ першого ст.) суглобів (а.с36-37).

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) №2/2-11-3/200, затвердженої 15.01.2014 р. Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, де вказано, що позивач працювала в умовах дії важкої фізичної праці у шкідливих умовах та підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с.34-35).

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного хронічного захворювання від 04.03.2014 р. (а.с.10-12), де вказано, що працюючи на підприємстві ОСОБА_3 виконувала роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці за важкістю праці відносяться до 3 класу з ступені шкідливості.

Важкість праці: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) 15 при гранично допустимій до 10. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 42,6%/2,4 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 361 при нормі 100.

Згідно висновку МСЕК від 21.04.2015 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% за діагнозом радикулопатія, з 01.04.2015 р. до 01.04.2017 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивачка потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами» (а.с.13).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, у звязку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 березня 2010 року, причиною професійного захворювання позивача стала робота в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці за важкістю праці відносяться до 3 класу з ступені шкідливості.

Важкість праці: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) 15 при гранично допустимій до 10. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 42,6%/2,4 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 361 при нормі 100.

Згідно висновку МСЕК від 21.04.2015 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% за діагнозом радикулопатія, з 01.04.2015 р. до 01.04.2017 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивачка потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами».

Оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України встановлено вищевказаним актом розслідування хронічного професійного захворювання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, у позивача утруднюється дихання, зявляється головний біль при підвищенні артеріального тиску. Такий стан не дає можливості позивачу спокійно спати вночі, займатися будь-якою фізичною роботою, так як фізичні навантаження викликають у неї задишку і кашель з виділенням харкотиння. Позивач швидко втомлюється, не може довгий час ходити або стояти, постійно відчуває фізичну втому. Крім того, постійні ниючі болі у шийному хребті, що віддають у руки, обмежують її рухи та утруднюють ходу. У звязку з цим позивач не може виконувати ніякої роботи по господарству, підіймати та тримати у руках навіть неважкі речі, а також без відпочинку підійматися по сходах. Зазначене завдає позивачу нестерпних моральних страждань, оскільки незважаючи на ще досить не старий вік, вона відчуває себе непотрібною не тільки для суспільства, а й для своїх рідних та близьких. Постійне відчуття безпорадності пригнічує позивача, вона вважає себе безпорадним тягарем для своєї родини. Також у звязку з хворобою позивач змушена багато часу проводити в лікарні, де приймає багато ліків, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів (а.с.14-27) та виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.28-33).

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував її засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг позивача та представника відповідача щодо необґрунтованості розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди колегія суддів вважає їх безпідставними й такими, що спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції врахував приписи ст. 23 ЦК України та роз'яснення, наведені Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Так, при постановленні рішення суд встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу впродовж більше 23 років, що стало причиною її професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності первинно у розмірі 25% із встановленням третьої групи інвалідності безстроково, та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди в сумі 17000 грн. й вважає, що саме цей розмір відповідає характеру страждань позивача, а також вимогам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, доводи ж апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: