АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7104/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Шахової О.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Смольніцького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представникаКиївської міської ради - Смольніцького Віталія Миколайовича на рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 31 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в липні 2016 року до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що з 19.10.2000 року на підставі договору дарування частини житлового будинку вона є співвласником 16/25 частин у домоволодінні АДРЕСА_1. Іншим співвласником у вигляді 9/25 частин домоволодіння була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач та її чоловік проживали з ОСОБА_6, фактично вели спільне господарство та поховали співвласника. Спадкоємців за законом, та інших осіб, які б мали право на належну померлій частину будинку не має. Частина домоволодіння не визнана відумерлим майном і на день звернення до суду право власності на 9/25 частин домоволодіння так і зареєстровано за ОСОБА_6 По теперішній час день позивач продовжує проживати в будинку, безперервно, відкрито користується майном. Таке користування є добросовісним, позивач сплачує всі комунальні послуги. Відтак просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 9/25 частини будинку, власником якого була померла ОСОБА_6 А також у разі відмови суду у врахуванні аргументів, викладених у цій позовній заяві, викласти в мотивувальній частині рішення, усі обґрунтування, щодо відхилення судом кожного з аргументів позивача до цього позову, з посиланням на ч. 1 ст. 210 ЦПК України, та з їх поєднанням з обов'язковими положеннями викладених в п. п. б) п.1 ст. 92 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 позов було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на 9/25 частини будинку АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті, після подання заперечень на дії головуючого у справі, заяв про відвід складу суду та подання заяви про подальший розгляд справи без присутності як позивача так і його представника залишив зал судового засідання.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так судом встановлено, ОСОБА_5 є власником 16/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд.

Право власності на зазначену частину домоволодіння виникло на підставі договору дарування частини жилого будинку від 19.10.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияниця А.Ф. реєстровий номер № 5366.

9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 07.08.1975 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 07.08.1975 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.05.2006 рокую

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю виходив з того, що позивач протягом 10 років добросовісно володіє частиною будинку АДРЕСА_1, не приховує даного факту від оточуючих і це володіння є безперервним. Також не отримано відомостей про те, що будь - яка інша особа має (заявляє) права на належну померлій частину домоволодіння, або спадщина була визнана відумерлою.

Також судом першої інстанції вказувалось на відсутність підстав для вирішення питання про зазначення в резолютивній частині рішення підстав для відхилення кожного аргументу позивача виходячи з того, що така частина судового рішення місить в собі, відповідно до ст. 215 ЦПК України висновки суду, зокрема, про задоволення позову або відмову в позові повністю або частково і не може в розумінні ст. 16 ЦК України бути способом захисту права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача зазначав, про безпідставне залишення судом першої інстанції поза увагою того, що позивач є співвласником будинку АДРЕСА_1, якому на праві власності належить 16/25 частини будинку, що є окремим володінням. Після смерті ОСОБА_6 позивач продовжувала проживати саме у власній частині вказаного будинку, володіти та користуватися власним домоволодінням у вигляді 16/25 частини будинку. Таким чином, на його думку, не можна погодитися з тим, що позивач добросовісно та правомірно заволоділа 9/25 частини будинку що належала ОСОБА_6 (договір дарування від 19 жовтня 2000 року).

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення з урахуванням того, що апелянт не надав доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, як і доказів на спростування доводів позивача щодо добросовісності, правомірності та безперервності і відкритості володіння нерухомим майном, які були прийняті судом.

Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що визнання права власності є виключним способом захисту. А позивачем при зверненні до суду не надано жодного належного доказу щодо порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так, як відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред'явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15,16 ЦК України , а також ч. 4 ст. 344 ЦК згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представникаКиївської міської ради - Смольніцького Віталія Миколайовича відхилити.

Рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 31 березня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: