Єдиний унікальний номер: 448/679/17
Провадження № 2/448/507/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.06.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Романченко І.А.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідачки не з'явилася,

представника третьої особи Онохової О.В.,

розглянувши при попередньому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 09.06.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її дочка - ОСОБА_3 відповідачка у справі є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказує, що батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з нею (бабусею по материній лінії) за адресою: АДРЕСА_1. З народження онук ОСОБА_4 перебуває повністю на її утриманні та вихованні. З моменту одруження дочка ОСОБА_3 з зятем проживали у неї. У десятимісячному віці ОСОБА_4 батько пішов із сім'ї, і не повертався у сім'ю. З цього часу мати також залишила сина на неї (позивачку) і пішла з батьківського будинку. Через два роки вони розлучились. Дочка ОСОБА_3 знайшла іншого чоловіка та спільно з ним проживала окремо. Сином ОСОБА_4 зовсім не цікавилася, не займалася його вихованням, не підтримувала матеріально, не купляла одежі, взуття, продуктів харчування. Дуже рідко приїжджала додому, до себе сина не забирала. В другій сім'ї народилося двоє дітей, які проживають з мамою. Вже півтора року її дочка ОСОБА_3 проживає разом із співмешканцем у Німеччині. З сином ОСОБА_4 зовсім не контактує, не підтримує його, не допомагає йому у жоден спосіб. Мати після смерті батька ОСОБА_4 не оформила синові пенсію по втраті годувальника. Такий факт свідчить про те, що мати свідомо ігнорує своїми батьківськими обов'язками відносно сина, повністю усунулась від його виховання та утримання.

Також зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 жодного разу не була у школі за місцем з наї навчання сина, не цікавилась його успіхами, досягненнями, не дбає про здоров'я дитини. Такі факти свідчать про те, що мати ОСОБА_4 проживає окремо та жодного з покладених законом на неї обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. ОСОБА_3 зовсім не цікавиться за які кошти виховується син, стан його забезпечення. Всі питання щодо виховання вирішуються нею (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Внук знаходяться на повному її утриманні.

З огляду на наведене, просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В попередньому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Відповідачка ОСОБА_3 в попереднє судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позов визнає, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 та просить суд справу розглянути у її відсутності.

Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування Онохова О.В. в судовому засіданні проти позову не заперечила та підтримала висновок органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - відповідачка по справі, є матір'ю неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(копія свідоцтва про народження а.с.12). Батько дитини - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про смерть а.с.9).

Відповідачка ОСОБА_3 проживає окремо від дитини, не з'являється вдома за місцем своєї реєстрації вже тривалий час, дитину не відвідує, не підтримує постійного контакту з дитиною, не надає дитині матеріальної допомоги, не забезпечує її одягом та взуттям, не цікавиться її життям, навчанням та вихованням, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дитина проживає разом з бабою ОСОБА_1 (позивачкою у справі) в с.Чишки Мостиського району Львівської області, де для дитини створені всі належні умови для проживання та виховання.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 01.07.2005року; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 від 28.07.2008року; довідкою про склад сім'ї позивачки ОСОБА_1 №468 від 31.01.2017року; довідкою Мостиської ЗОШ №2 І-ІІІ ст. №10 від 30.01.2017року; характеристикою учня 10-Б класу Мостиської ЗОШ №2 І-ІІІ ст. ОСОБА_9; письмовою заявою ОСОБА_3 від 23.02.2017року; витягом із протоколу №1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Мостиської районної державної адміністрації від 06.02.2017року; актом обстеження житлово-побутових умов позивачки ОСОБА_1; висновком Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.ст. 12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні.

Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України в п.15 Постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 цієї Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, згідно висновку Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини.

Пленум Верховного суду України в п.18 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме того, що з відповідачами неодноразово проводилися бесіди з представниками органу опіки та піклування, надавались консультації, проводилась профілактична та роз'яснювальна робота щодо їх прав та обов'язків по відношенню до своїх дітей, а також щодо відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, які бажаних результатів не дали, та враховуючи характер поведінки відповідачів, суд вважає, що дані обставини вимагають позбавлення відповідачів батьківських прав.

При цьому, головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання матері ОСОБА_3 щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас санкція за протиправну винну поведінку.

А відтак, виходячи із вищевказаних положень закону та зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідачки у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, беручи до уваги рекомендований органом опіки і піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, враховуючи особу відповідачки та її ставлення до дитини, яка не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, керуючись інтересами дитини, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання своєї дитини та свідомо нехтує батьківськими обов'язками.

При цьому, суд роз'яснює відповідачці, що відповідно до ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також суд звертає увагу відповідачки на положення ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, відповідно до якої особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 640 гривень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 79, 88, 130, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20__ року.

Суддя Ю.Б.Білоус