У Х В А Л А

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 рокупублічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Логістик Плюс» (далі - ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором від 05 грудня 2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 грудня 2007 року, а саме - квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Також у березні 2013 року банк звернувся до суду з позовом до ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 березня 2007 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2013 року вказані справи було об'єднано в одне провадження (а. с. 117, т. 1).

У лютому 2015 рокубанк уточнив позовні вимоги та остаточно просив:

- стягнути солідарно на користь банку з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №0 від 05 грудня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становило 37 477,74 доларів США, та пеню у сумі 135 815 грн 39 коп.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог банку, що виникли на підставі кредитного договору №0 від 05 грудня 2007 року, що становить 37 477,74 доларів США та пеню у сумі 135 815 грн 39 коп., встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства;

- стягнути з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку понесені судові витрати в рівних частках;

- стягнути солідарно на користь банку з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №0 від 03 березня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становило 87 279,22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн 36 коп.;

- стягнути солідарно на користь банку з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №0 від 03 березня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становить 87 279,22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн 36 коп.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог банку, що виникли на підставі кредитного договору №0 від 03 березня 2007 року, що становить 87 279,22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн 36 коп., встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства;

- стягнути з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку понесені судові витрати в рівних частках (а. с. 211-212, т. 2).

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 03 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» було укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» кредит у сумі 63 000,00 доларів США зі сплатою 12,3 % річних строком до 03 березня 2014 року.

Цього ж дня, 03 березня 2007 року, з метою забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки №98569 та № 98570, а також між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Також позивач зазначав, що 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» було укладено ще один кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» кредит в сумі 27 000,00 доларів США зі сплатою 13,9 % річних строком до 05 грудня 2012 року.

Цього ж дня, 05 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» неналежним чином виконувалися свої зобов'язання, банк просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13 липня 2015 року про виправлення описок, позов задоволено.

Стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 05 грудня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становить 37 477,74 доларів США, та пеню у сумі 135 815 грн 39 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з метою задоволення вимог позивача, що виникли на підставі кредитного договору №0 від 05 грудня 2007 року, що становить 37 477,74 доларів США та пеню у сумі 135 815 грн 39 коп., встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 березня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становить 87 279,22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн 36 коп.

Стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №0 від 03 березня 2007 року, що станом на 18 лютого 2015 року становить 87 279, 22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн 36 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою задоволення вимог позивача, що виникли на підставі кредитного договору №0 від 03 березня 2007 року, що становить 87 279,22 доларів США, та пеню у сумі 318 130 грн. 36 коп., встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що боржником належним чином не виконуються свої зобов'язання за кредитними договорами, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості солідарно з нього та поручителів, а також звернення стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» було укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» кредит у сумі 63 000,00 доларів США зі сплатою 12,3 % річних строком до 03 березня 2014 року.

Цього ж дня, 03 березня 2007 року, з метою забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки №98569 та № 98570, а також між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Також 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» було укладено ще один кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс» кредит в сумі 27 000,00 доларів США зі сплатою 13,9 % річних строком до 05 грудня 2012 року.

Цього ж дня, 05 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, у зв'язку із чим просив стягнути солідарно з боржника та поручителів наявну заборгованість, звернувши стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 цієї постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже суди попередніх інстанцій помилково прийняли до розгляду позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Леополіс-Логістик Плюс».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1737цс15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1593цс16.

Крім того, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки судами не враховано положення ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що у розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Проте суди попередніх інстанцій прийняли рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»та з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

При цьому суди не зазначили початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання судів у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства, суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович