Справа № 489/3718/16-ц
Номер провадження 2/489/161/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2017 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва, в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 1986 р. Через тринадцять років спільного проживання у відповідачки народилась дитина, батьком якої було записано позивача. ОСОБА_3 вважав себе батьком дитини, належним чином виконував свої обовязки щодо утримання та виховання сина. На цей час спільне життя сторін погіршилось, вони втратили почуття взаємної любові та поваги. ОСОБА_3 зазначає, що він має обґрунтовані сумніви щодо того, що саме він є батьком ОСОБА_5, оскільки йому повідомили про це через 1,5 років після народження сина.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд виключити відомості про його батьківство з актового запису № 807 від 21.04.1999 р. у Миколаївському відділі актів цивільного стану про народження.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідачки позов не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.01.1986 р.

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, який народився 26.02.1999 р.

Так, згідно Актового запису про народження № 807 від 21.04.1999 р. вбачається, що ОСОБА_3 записаний батьком ОСОБА_5 на підставі поданого Свідоцтва про реєстрацію шлюбу між сторонами виданого Мазурівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області (а/з №01) від 18.01.1986 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він вважав ОСОБА_5, народженого його дружиною ОСОБА_4 своїм сином, однак через півтора року після народження дитини він дізнався про те, що ОСОБА_5 нібито не є його рідним сином.

В звязку з наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства на та полягав на проведенні молекулярно0генетичної експертизи.

Так, за клопотанням позивача Ухвалою суду від 14.02.2017 р. було призначено проведення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

Згідно Повідомлення від 20.04.2017 р. вбачається, що експертиза по справі не була проведена у звязку з відсутністю порівняльних зразків біологічного матеріалу, які не були надані сторонами.

Згідно розяснень у пунктах 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VІІ «Прикінцеві положення» СК України норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сім'ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК України, до прийняття спеціального закону.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 народився 26 лютого 1999 року, тобто спірні правовідносини виникли до набрання чинності СК України, а тому спірні правовідносини регулюються положеннями КпШС України.

Зокрема, в силу ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, колі їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Згідно із розясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 15 постанови його Пленуму № 16 від 12 червня 1998 року «Про застування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю», який роз'яснював застування положень закону, що регулює спірні правовідносини, відповідно до ст. 56 КпШС в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорені як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають.

Оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналася або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Запис щодо батьківства позивача був здійснений 21.04.1999 року за заявою позивача та у його присутності на підставі свідоцтва про одруження (актовий запис № 01 від 18.01.1986 року), що підтверджується змістом актового запису № 807 про народження ОСОБА_5

Крім того, зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що позивач дізнався про те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5, приблизно в 2000 році ( через півтора років після народження дитини).

Також слід зазначити, що ухилення відповідачки від участі в проведенні молекулярно-генетичної експертизи не може бути прийнято судом до уваги, оскільки ОСОБА_5 народився в 1999 р. та доведення факту відсутності кровного споріднення між батьками та дітьми на підставі висновку експертизи за нормами КпШС України в справах про оспорювання батьківства не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини до актового запису про народження дитини позивач із зазначеними вимогами не звертався. Цей строк є припинувальним і продовженню не підлягає.

Із вищезазначеними вимогами ОСОБА_3 звернувся лише 26.07.2016 р., тобто більше, ніж через 17 років, не надавши при цьому доказів поважності пропуску встановленого законом строку для звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач пропустив строк для можливості звернення до суду із зазначеним позовом та такий строк поновленню не підлягає, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова