Справа № 344/5573/17
Провадження № 2/344/2481/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Островського Л.Є.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом КП Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 4383,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у ОСОБА_2 перед Комунальним підприємством Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги в сумі 4383, 48 грн.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, відповідно до норм чинного законодавства України та рішень органів місцевого самоврядування КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зобовязане їх надавати, а споживач, ОСОБА_2 в свою чергу, зобовязаний їх оплатити у разі, якщо він фактично користується ними.

29 травня 2017 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. Просив застосувати строки позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.12.2011 року по 23.04.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує.

Згідно Рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «ЄРЦ» з 01 листопада 2011 року для житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська визначено виконавцем послуг: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. ( а.с.7).

Будинок, який знаходиться за адресою: бульвар Південний, 42, в м. Івано-Франківську, в якому власником квартири №51 є відповідач, віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі обєкта з управління в управління (на баланс) 01.11 2011 року та актами прийому-передачі послуг, угодами про надання послуг, довідками КП «ЄРЦ» (КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія).

На підставі Рішення Івано-Франківської міської ради від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «Єдиний розрахунковий центр» після прийняття будинку за адресою: бульвар Південний, 42, на баланс 01 листопада 2011 року почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затверджених Рішенням Івано-Франківської міської ради № 383-14 від 15 вересня 2011 року (зі змінами та доповненнями). ( а.с. 8-15).

Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем здійснено публікацію суті житлово-комунальної реформи та Договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в офіційному виданні «Західний курєр» від 29 вересня 2011 року та на сайті www.domivka.if.ua.

Відтак, на підставі вищевикладеного КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку № 42 по бульвар Південний, в м. Івано-Франківську, в якому власником квартири № 42 є ОСОБА_2

Факт надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку, власником якої є відповідач, підтверджується наданими представником позивача договорами та угодами з підрядними організаціями щодо надання окремих видів послуг, актами приймання-передачі послуг, актами перевірки надання послуг .

Доказів, які б спростовували факт надання позивачем послуг стосовно будинку № 42 по бульвар Південний м. Івано-Франківську, відповідачем суду не надано.

В той же час, як встановлено судом, отримуючи від КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач не сплачував вартість даних послуг, у звязку з чим, як вбачається з довідки про розрахунок за надані послуги в квартиру відповідача за період з грудня 2011 р. по квітень 2017 р., заборгованість ОСОБА_2 становить 4383, 48 грн. (а.с.36).

Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги, відповідачем суду не надано, а судом таких доказів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у врозмірі 4383, 48 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату коштів за надані послуги.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобовязує, а згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення статті 322 ЦК України встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, оплати житлово-комунальних послуг тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

На підтвердження факту надання позивачем послуг будинку, в якому проживає відповідач, представником позивача надано докази укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями, докази складання актів перевірки належності послуг, актів приймання-передачі послуг, а також докази нарахування таких послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

В той же час, відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду стосовно позовних вимог за період з 01.12.2011року по 23.04.2014 року та просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з цієї підстави.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України).

Встановлено, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 26 квітня 2017 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви).

Позивачем зазначено про звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, яка згідно електронної бази даних стягувача була власником вищевказаної квартири, що мало наслідком переривання строків позовної давності за позовом до відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Проте, ОСОБА_3 не є боржником по зобов'язаннях щодо сплати коштів за надані послуги позивачем, а судовий наказ у даній справі не видавався, заяву про видачу судового наказу було повернуто позивачу, що підтверджується копією ухвали суду від 02.02.2015 року (а.с.97).

Із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з відповідача позивач не звертався, оскільки відповідних підтверджуючих доказів суду не надано, що свідчить про відсутність фактів переривання строку позовної давності.

За таких обставин, звернувшись до суду з позовом до відповідача 26 квітня 2017 року, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2011 рік по березень 2014 року, що є підставою для відмови в позові, на чому наполягає відповідач.

В той же час, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з квітня 2014 року по квітень 2017 року (в загальній сумі 3233, 79 грн.) позивачем строк позовної давності не пропущено, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак, стягненню з ОСОБА_2 підлягає сплачена КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1600 грн.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст.88, 213-216, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Муніципальна інвестиційна управляюча компанія заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 3233,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Муніципальна інвестиційна управляюча компанія судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.