Справа № 355/1424/16-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/3474/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 4 05.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Дернівська сільська рада Баришівського району Київської області про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що у відповідності до рішення Баришівського районного суду Київської області та витягу про реєстрацію нерухомого майна ОСОБА_2 є власником 6/12 частини садибного (індивідуального) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 З 2015 року ОСОБА_3 постійно нищить спадкове майно, а саме подвір'я та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 Відповідач перешкоджає позивачу вільно користуватись спільним будинком. Позивач ОСОБА_2 неодноразово пропонував відповідачу по справі придбати його частку у спільному майні, враховуючи , що ОСОБА_3 забезпечений житлом, але відповідач категорично не погоджується на дану пропозицію. Відповідач постійно влаштовує сварки та погрожує відібранням всього будинку. Оскільки загальна площа будинку становить 107,3 кв.м., а житлова 56,8 кв.м., а тому на 1/3 частину припадає 18,9 кв.м. житлової площі, що на думку позивача свідчить про не значимість частини спільного володіння та користування майна відповідача і вбачає необхідність припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на його 1/3 частину спірного домоволодіння. Вважає, що таке припинення права власності не зашкодить інтересам відповідача, так як він забезпечений житлом в м. Києві. У зв'язку з цим просить суд припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд безпідставно проігнорував та не звернув увагу на те, що відповідач не проживає в спірному будинку, однак перешкоджає позивачу вільно користуватися будинком.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволені позовних вимог про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надані позивачем докази не свідчать про незначний розмір частки відповідача, який на даний час дорівнює розміру частки позивача, про неподільність житлового будинку, оскільки встановлення можливості чи неможливості поділу будинку в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва та про неможливість спільного володіння і користування майном. Суду не надано доказів того, що припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Крім того, позивачем ОСОБА_2 на момент розгляду справи не було внесено на депозитний рахунок Баришівського районного суду Київської області грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу ОСОБА_3 1/3 частки вищевказаного житлового будинку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Крім того, при застосування статті 365 ЦК України, зокрема, пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-68цс14).

Згідно ч. 2 ст. 356 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2

ОСОБА_2 належить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08.12.1990 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2780.

ОСОБА_3 належить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 24.11.1990 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2691.

Встановлено, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 на момент розгляду справи не оформили частки на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, які вони успадкували після смерті ОСОБА_7.

На момент розгляду справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 кожному належить по 1/3 частці житлового будинку по АДРЕСА_2, які вони успадкували після смерті ОСОБА_8. Частка позивача у спадковому майні, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 на даний час не визначена, оскільки спір, який виник між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_5 не вирішений, розгляд справи знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.10.2016 року, згідно якої відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до сільської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в спадок.

Згідно копії рішення Апеляційного суду Київської області від 01.03.2017 року, згідно якого скасовано рішення Баришівського районного суду Київської області від 03.08.2016 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Встановлено спір щодо спадкового майна , яке залишилось після смерті ОСОБА_7, який виник між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_5 на даний час не вирішений, розгляд справи знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доказ у справі - інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 66616476 від 25.08.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 належить 6/12 (тобто 1/2 частки) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, оскільки рішення Баришівського районного суду Київської області від 03.08.2016 року на підставі якого проводилась державна реєстрація права власності скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.03.2017 року.

Згідно копії довідки Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 208 КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києві № 652 від 24.04.2013 року ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в неприватизованій квартирі АДРЕСА_1. Представник відповідача також підтвердила, що ОСОБА_3 зареєстрований в м. Києві, однак у квартирі, яка на даний час не приватизована, іншого майна крім 1/3 частки спільного домоволодіння у відповідача не має.

Встановлено, що надані позивачем висновки поліцейських Баришівського ВП Переяслав Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області не підтверджують вину відповідача ОСОБА_3 у неможливості користування житловим будинком позивачем ОСОБА_2.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_2 на момент розгляду справи не було внесено на депозитний рахунок Баришівського районного суду Київської області грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу ОСОБА_3 1/3 частки спірного житлового будинку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки надані позивачем докази не свідчать про незначний розмір частки відповідача, який на даний час дорівнює розміру частки позивача, про неподільність житлового будинку, оскільки встановлення можливості чи неможливості поділу будинку в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва та про неможливість спільного володіння і користування майном. Суду не надано доказів того, що припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Крім того, позивачем ОСОБА_2 на момент розгляду справи не було внесено на депозитний рахунок Баришівського районного суду Київської області грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу ОСОБА_3 1/3 частки вищевказаного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача наявні всі підстави визначені ч.1 ст.365 ЦК України для припинення права власності відповідача та визнання за ним права власності на частку у будинку, яка належить відповідачу, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на час розгляду справи існує спір щодо права власності на спадкове майно - спірний будинок, крім того позивачем не внесено кошти( ринкову вартість 1/3 частини спірного будинку) на депозитний рахунок суду, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: