Справа №490/5223/16-ц 05.07.2017 05.07.2017 05.07.2017
Провадження №22-ц/784/1104/17
Справа 490/5223/16-ц
Провадження 22ц-784/1104/17 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Категорія 05 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2017р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі представників сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2017р.

за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11, Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання правочину недійним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію та покладення зобовязання про державну реєстрацію,

встановила:

У травні 2016р. ОСОБА_10 предявила зазначений позов і з врахуванням подальших уточнень просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві, укладений 01 грудня 2015р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_7, витребувати цей будинок з незаконного володіння ОСОБА_9, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за індексним номером 27110409 від 15 грудня 2015р., прийняте нотаріусом ОСОБА_12 щодо цього майна та покласти на Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зобовязання зареєструвати за нею право власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову зазначала, що спірний житловий будинок належить їй на підставі договору дарування від 20 лютого 2008р. але протиправно з посиланням на ст.658 ЦК був відчужений ОСОБА_7, який у свою чергу продав його ОСОБА_9

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила про задоволення її позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2017р. позов задоволено частково. Постановлено визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві, укладений 01 грудня 2015р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та витребувано цей будинок з незаконного володіння ОСОБА_9 з передачею його у власність ОСОБА_10 У задоволенні решти вимог відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду від 28 квітня 2017р. вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також представник відповідача ОСОБА_9, посилаючись на незаконність рішення суду, просили його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008р. ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_10 належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 19 січня 1984р. житловий будинок по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2012р., договір дарування від 20 лютого 2008р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 визнано недійсним.

19 березня 2012р. державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2012р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2011р. та ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2012р. скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013р., у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування від 20 лютого 2008р. відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2014р. задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування від 20 лютого 2008р., яке рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014р. було скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015р. задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_13 про визнання недійсним іпотечного договору від 06 грудня 2013р. предметом якого є житловий будинок по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві з тих підстав, що на час укладення цього договору власником житлового будинку була ОСОБА_10

01 грудня 2015р. ОСОБА_6 від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі доручення за договором купівлі-продажу відчужила житловий будинок по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві ОСОБА_7, який у свою чергу за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2015р. продав його ОСОБА_9

Враховуючий те, що оспорений договір купівлі-продажу від 01 грудня 2015р. суперечить положенням ст.658 ЦК, оскільки на час його укладення продавець ОСОБА_6 не була власником житлового будинку по вул. Флотській, 13 в м. Миколаєві, то суд на підставі ч.1 ст.203, ст.ст.215,388 цього Кодексу правомірно визнав даний правочин недійсним та витребував спірне майно з незаконного володіння ОСОБА_9 та передав його законному власнику - ОСОБА_10

Посилання в апеляційних скаргах на порушення ст.ст.334,658,388 ЦК, Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є безпідставними, тому що право власності ОСОБА_10 на спірний будинок виникло на підставі договору дарування від 20 лютого 2008р., тобто раніше ніж укладено оспорений договір з відчужувачем, який повторно, а відтак і незаконно використав право на розпорядження цим будинком.

Повторна реєстрація права власності ОСОБА_6 на спірний житловий будинок була здійснена державним реєстратором 19 березня 2012р., тобто в період часу, коли було чинним рішення суду про визнання недійсним правовстановлюючого документу ОСОБА_10 на це майно і для цього було достатньо саме такого рішення (ст.ст.19,27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час проведення зазначеної реєстрації).

Правомірність володіння ОСОБА_6 з 19 березня 2012р. спірним майном спростована вищезгаданим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2014р.

Право ж власності ОСОБА_10 на спірний будинок було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 29 травня 2008р. за №7146 на підставі договору дарування від 20 лютого 2008р. правомірність якого на час вирішення спору не спростована (ст.204 ЦК), а відповідно до п.1 ч.3 ст.3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речове право на нерухоме майно, що виникло до 1 січня 2013р. є дійсним, якщо реєстрація такого права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Предявлення позову ОСОБА_10 про визнання недійсним договору-купівлі продажу ґрунтується на ст.215 ЦК згідно з якою такі вимоги може заявляти не лише сторона правочину, а й інша заінтересована особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2016р. про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 грудня 2015р. не перешкоджає витребуванню у останньої спірного майна за правилами ст.388 ЦПК, оскільки підставою для відмови в цьому слугувало лише те, що не було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01 грудня 2015р., а також у звязку з відсутністю необхідності в оспорюванні названого правочину з посиланням на п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав».

Також не можна визнати обґрунтованими посилання на порушення ст.ст.33,34,126,169,195 ЦПК, так як суд вправі обєднати в одне провадження взаємоповязані позови (стосуються захисту права на тотожний обєкт нерухомого майна), предявлені одним і тим же позивачем й під час розгляду справи (відповідна ухвала постановлена судом 16 лютого 2017р., тобто до виходу суду в нарадчу кімнату 20 березня 2017р.).

Після залучення до участі у справі нових осіб клопотань від них про розгляд справи спочатку не надходило. Права ж ОСОБА_9,в даному випадку, не були порушені, оскільки вона не є новим відповідачем.

Про призначене на 20 березня 2017р. судове засідання відповідач ОСОБА_7 та його представник повідомлялись належним чином але до суду не зявились і не надали жодного доказу на підтвердження поважності причин неявки, а тому у суду були підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Рішення суду в частині відхилених вимог про скасування рішення про державну реєстрацію та покладення зобовязання про державну реєстрацію, а також додаткове рішення не є предметом перевірки на законність і обґрунтованість в апеляційному порядку відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: