Справа № 627/197/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря - Пушкар І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 03 березня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою до Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 5,6098 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 22 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 в одному будинку в с. Мурафа, Краснокутського району, Харківської області однією сім'єю, вели спільно господарство, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_2, оскільки починаючи з 1996 року вони проживали з ним разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство до дня його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає: встановити факт її проживання однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з 22 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку.

В відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області у відкрите судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить суд слухати справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 п.5 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до п. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 18.04.2017 року та депутатським актом від 18 квітня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області 19.01.2015 року.

Також, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що ОСОБА_1 дійсно проживала з 1996 року по 2015 рік однією сім'єю із ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Із аналізу наведених доказів слідує, що ОСОБА_1, починаючи з 22 жовтня 1996 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тобто більше 5 років до дня його смерті.

А тому, враховуючи викладене суд вважає, що з метою захисту законних інтересів ОСОБА_1 даний юридичний факти слід визнати в судовому порядку.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання сім'єю обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею площею 5,6098 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, яка розташована на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Так, у четверту чергу, як передбачено ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Як вбачається з відповіді Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 25.03.2017 року №444/01-14 після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася.

Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР.

Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови).

Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог ОСОБА_1, бо позивачОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю з 22 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 як чоловік та жінка без шлюбу та були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2

За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України.

Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 набула права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_2, то спадщина після смерті останнього належить позивачу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217,1218,1258, 1264, 1268, ст. 10, ст. 11, ст. 60, ст. 61, ст. 208, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю як чоловік і жінка з 22 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто по день смерті ОСОБА_2, без шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,6098 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, яка розташована на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА