АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Cправа №22ц/796/7145/17 Головуючий у 1 інстанції - Колесник О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва» про визначення порядку користування квартирою та зобов»язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва» і, з урахуванням уточнень до позову, просили винести рішення, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 відповідно до якого позивачка просила виділити їй у користування кімнату площею 17,5 кв.м., а відповідачу - кімнату площею 12,6 кв.м.

Також позивачка просила зобов»язати відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва» розділити особовий рахунок на указану квартиру, уклавши з кожним із власником указаної квартири - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, окремі договори найму на вище зазначені кімнати.

Інші приміщення: кухню, коридор, ванну та вбиральню позивачка просила залишити у спільному користуванні сторін.

Позивачка послалась на те, що вона, та її син відповідач ОСОБА_2, є власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1

При цьому, співвласник ОСОБА_2, ухиляється від оплати комунальних послуг та внесення інших платежів по утриманню указаної квартири, а позивачка вимушена вносити указані платежі в повному обсязі, у зв»язку з чим конфліктну ситуацію вважає за можливе вирішити шляхом звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 28 квітня 2017 року у позові відмовлено /а.с.51-54/.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що на час розгляду справи, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 29.05.2000 року за реєстровим №1365, спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності (у рівних частках) сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.10/.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Указана квартира складається із двох житлових кімнат площею 17,5 кв. м. та 12,6 кв.м.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва».

Встановлено, що спірна квартира незаконних перепланувань не має.

Оскільки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки і сторони не дійшли згоди щодо спільного користування квартирою та оплати комунальних витрат, позивач ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вважаючи, що всі платежі по квартирі сплачує вона, позивачка просила суд задовольнити її позов.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачка мала правові підстави звертатись до суду з позовом про визначення порядку користування спільною квартирою.

Однак, відмовляючи у позові, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що варіант, який запропонований позивачкою про визначення порядку користування квартирою, є несправедливим по відношенню до відповідача ОСОБА_2, як до співвласника квартири.

Так, встановлено, що на кожного співвласника квартири припадає по 15,05 кв. м. житлової площі, а у варіанті запропонованому позивачкою, на відповідача ОСОБА_2 припадатиме на 2.99 кв.м. менше (15.05 - 12,6 = 2,99)

Тобто, в даному випадку житлові права відповідача ОСОБА_2 будуть ущемлені, оскільки, на думку колегії суддів, житлова площа 2,99 кв.м. є істотною різницею у співвідношенні до житлової площі 15,05 кв.м., на яку він має право, як співвласник квартири.

За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 про визначення порядку користування спільною квартирою.

Також колегія суддів погоджується з рішенням в частині відмови у позові про зміну умов договору найму житла.

Так, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (сат.4, п.5 ч.2 ст.119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

Згідно роз»яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім»ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з врахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщення), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі житлового приміщення за вимогою члена сім»ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за житлову площу, що припадає на нього.

В даному конкретному випадку жодна зі сторін, зокрема, позивачка, не заявила вимогу про виділення їй ізольованого жилого приміщення розміром, меншим за житлову площу, що припадає на неї.

Враховуючи цю обставину у контексті положень ст.64 ЖК, відповідно до яких права наймача і членів його сім»ї щодо користування квартирою є рівними, та положень ст.104 ЖК, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, які по своїй суті є вимогами про зміну договору найму житлового приміщення - відсутні.

Однак, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що житловим законодавством України не передбачене право громадян, які володіють на праві власності житлом, заявляти до суду такі вимоги, як зміна умов договору найму цього житла, оскільки такі вимоги підлягають вирішенню лише у договірних правовідносинах найму житла, що перебуває у власності держави.

Між тим, в разі, якщо співвласники не дійшли згоди користування спільним житлом, вони не позбавлені права вимагати відшкодування один від одного витрат понесених, одним із них, на утримання цього спільного житла.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно встановлених обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.317,218 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді