Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначало, що 30 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала 100 тис. доларів США зі сплатою за його користування проценти в розмірі 13,9 % річних з кінцевим строком повернення до 30 жовтня 2027 року. Цього ж дня, на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідачем ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення належним чином не виконуються, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 16 березня 2015 року складає 146 834,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 3 196 642,57 грн. В зв'язку з викладеним банк просив в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 146 834,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 3 196 642,57 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року з урахуванням додаткового рішення цього суду від 29 квітня 2015 року, залишеними без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 3 липня 2015 року, позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. У рахунок заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту від 30 жовтня 2007 року в загальній сумі 791 792,30 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». На період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зупинено примусове звернення стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково, скасовано ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2015 року, якою залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року, а справу направленона новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року змінено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту від 30 жовтня 2007 року в загальній сумі 146 834, 48 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 101,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 1 192 874 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, внаслідок чого допущено заборгованість. Разом з тим, оскільки рішенням суду від 13 жовтня 2011 року кредитна заборгованість вже була достроково стягнута на користь первісного кредитора і вказане рішення суду знаходиться на стадії примусового виконання, то саме ця сума підлягає до задоволення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, так як після рішення суду про стягнення всього кредиту нарахування відсотків за договором є неможливим. При цьому суд застосував мораторій на виконання рішення суду згідно з відповідним законом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в грошовому вираженні з зазначенням складових боргу станом на 16 березня 2015 року, тобто на момент звернення з даним позовом.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з таких підстав.

Судом установлено, що 30 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала 100 тис. доларів США зі сплатою процентів за його користування у розмірі 13,9 % річних з кінцевим строком повернення до 30 жовтня 2027 року.

В забезпечення позичальником виконання зобов'язань за кредитним договором, 30 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 27 травня 2002 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_6 зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16 березня 2015 року складає 146 834,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 3 196 642,57 грн., з яких 86 275,20 доларів США - сума неповернутого кредиту, 60 559,28 доларів США - заборгованість за процентами.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» 99 108,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 791 792,30 грн. Зазначене рішення суду не виконано.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, предметом якого є право вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором від 30 жовтня 2010 року.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, предметом якого є право вимоги до ОСОБА_6 за договором іпотеки від 30 жовтня 2010 року.

10 грудня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» надіслало на адресу відповідача ОСОБА_6 вимогу про усунення порушення(а.с. 32).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру початкової ціни предмета іпотеки.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд не виконав в повному обсязі висновкиколегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 07 жовтня 2015 року.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте суд стягнув заборгованість за кредитними договорами із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим Національним банком України, на час виникнення заборгованості, що не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У зв'язку з наведеним, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційному суду слід визначити, який порядок платежу встановлено умовами кредитного договору та у залежності від цього ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 травня 2015 року № 6-61 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова