Справа № 308/4927/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Ізабелли на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року справі за позовом ОСОБА_2 Ізабелли до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання розподілу в натурі квартири між співвласниками незаконним та визнання незаконним рішення виконавчого комітету про видачу свідоцтва про право власності на квартиру ,-

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про смерть серія МС №0060426, 19 березня 2007 року померла її бабуся по маминій лінії ОСОБА_4 (ОСОБА_4). Свідоцтво видане в Угорській республіці в м.Монор, де проживає позивачка. На випадок смерті ОСОБА_4 залишила заповіт від 16 січня 2004 року №3-106 посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, в якому заповіла своїй внучці позивачці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 належну їй на праві особистої власності частину квартири №2, що знаходиться в м.Ужгороді по вул.Л.Українки,6.Вказана квартира належала ОСОБА_6 в ? частці на підставі свідоцтва про право власності №342 від 24.12.2003 року виданого виконкомом Ужгородської міської ради на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2004 року, що доводиться витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3880731 від 17.06.2004 року, реєстраційний номер 4298018. Співвласник іншої ? частки за вказаним свідоцтвом був дядько позивачки (син ОСОБА_6Л.) ОСОБА_7, який помер 15 квітня 2009 року, свідоцтво про смерть серія 1-ФМ №084302. Після смерті ОСОБА_4 син ОСОБА_7 успадкував за нею 1/16 частку у квартирі, як обовязкову. На 7/16 частки квартири свідоцтво видано не було по тій причині, що нотаріусу на час оформлення спадщини не було відомо про прийняття чи не прийняття спадщини позивачкою, яка є спадкоємцем по заповіту в цілому майна ОСОБА_4 За життя ОСОБА_7 подарував належну йому ? частку та успадковану 1/16 частку квартири ОСОБА_3 Відповідно недооформлена частка спадщини після смерті ОСОБА_6 (ОСОБА_4), що становить 7/16 є предметом спадкування. Спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_6 (ОСОБА_4) шляхом подачі заяви до нотаріальної контори позивачка не прийняла. Однак після смерті ОСОБА_7, спадщину за законом позивачка прийняла, подавши до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори заяву від 09.10.2009 року посвідченою Консульським відділом Посольства України в Угорській республіці за №398/2009, що підтверджується листом розясненням нотаріуса від 04.12.2015 року №1119/01-16. Інші спадкоємці брата його сестра ОСОБА_8 своєю заявою від 09.10.2009 року за №394/2009 від своєї спадщини відмовилась на користь позивачки. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та в свою чергу ОСОБА_6 окрім позивачки відсутні. Спадкове майно, що залишилося після смерті бабусі та дядька позиваки складається із зазначеної вище 7/16 частки житлової квартири в АДРЕСА_1. Спадщину на належну їй частку квартири позивачка оформити не змогла, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на квартиру знайти не вдалося. Всі вжиті заходи по розшуку даного правовстановлюючого документу результату не дали, а тому позивачка була змушена звернутися в Ужгородську міську раду, де її повідомили, що квартиру було розподілено між співвласниками. Вважає, що такий розподіл є незаконним, оскільки такий розподіл квартири в жодному разі не міг бути проведеним без її згоди (окрім як за рішенням суду). Висновок про можливість розподілу не підписаний зі сторони 7/16 частки, тобто іншим співвласником, що суперечить ст.ст.358,367,369 ЦК України. Розподіл проведено без дотримання існуючих правил, оскільки вона, як спадкоємець і співвласник квартири, після розподілу позбавлена ванни, туалету, кухні і можливості входу в квартиру. Враховуючи наведене, позивач просила визнати незаконним розподіл в натурі квартири №2 між співвласниками 9/16 та 7/16 частки, що знаходиться в м.Ужгороді по вул.Л.Українки,6, Закарпатської області, загальною площею 69,6 м.кв. та житловою площею 43,3 м.кв. на дві окремі квартири в результаті якого ОСОБА_3 було виділено квартиру загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. і визнати незаконним та скасувати п.1.9 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.12.2012 р.№472 «про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» та видане на його імя ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 21.12.2012 року на квартиру №2а, в буд.6 по вул.Л.Українки в м.Ужгород, загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. у звязку з присвоєнням поштової адреси.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 Ізабелла подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просила скасувати рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлений позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в заявленому позові, суд виходив з того, що позивачем не оформлено право власності на свою частку у квартирі і не отримане відповідне свідоцтво про право власності, а тому відсутні правові підстави для звернення позивача до суду та не доведено порушення відповідачами його законних прав.

Однак, з таким висновками не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що 19 березня 2007 року померла бабуся позивача по маминій лінії ОСОБА_6 (ОСОБА_4) (а.с.6).

На випадок смерті ОСОБА_6 залишила заповіт від 16 січня 2004 року №3-106 посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, в якому заповіла своїй внучці позивачці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 належну їй на праві особистої власності частину квартири №2, що знаходиться в м.Ужгороді по вул.Л.Українки,6 (а.с.8).

ОСОБА_6, згідно свідоцтва про право власності №342 від 24.12.2003року, виданого виконкомом Ужгородської міської ради на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2004 року, належала на праві спільної часткової власності ? частка вказаної квартири. Співвласником іншої ? частки за вказаним свідоцтвом був дядько позивачки (син ОСОБА_6Л.) ОСОБА_7, який помер 15 квітня 2009 року, свідоцтво про смерть серія 1-ФМ №084302. (а.с. 4,11).

Після смерті ОСОБА_6 син ОСОБА_7 успадкував за нею 1/16 частку у квартирі, як обовязкову. За життя ОСОБА_7 подарував належну йому ? частку та успадковану 1/16 частку квартири ОСОБА_3, який став власником 9/16 частки даної квартири. (а.с.12 13).

Спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_6 (ОСОБА_4) шляхом подачі заяви до нотаріальної контори позивачка не прийняла. Однак, після смерті ОСОБА_7, спадщину за законом позивачка прийняла, подавши до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори заяву від 09.10.2009 року посвідченою Консульським відділом Посольства України в Угорській республіці за №398/2009, що підтверджується листом розясненням нотаріуса від 04.12.2015 року №1119/01-16. Інші спадкоємці брата його сестра ОСОБА_8 своєю заявою від 09.10.2009 року за №394/2009 від своєї спадщини відмовилась на користь позивачки. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та в свою чергу ОСОБА_6 окрім позивачки відсутні. Спадкове майно, що залишилося після смерті бабусі та дядька позивачки складається із зазначеної вище 7/16 частки житлової квартири в АДРЕСА_2. Спадщину на належну їй частку квартири позивачка на момент ухвалення судом першої інстанції не оформила.

17.12.2016 року позивачці видано свідоцтво про право спадщину за законом, що складається з 7/16 часток квартири в АДРЕСА_1 (а.с.56).

Таким чином матеріалами справи доведено, що співвласниками даної квартири є позивачка та відповідач ОСОБА_3 у частках відповідно: 7/16 та 9/16.

З матеріалів інвентаризаційної справи на дану квартиру вбачається, що дана квартира 03.09.2009 року розділена між співвласниками ОСОБА_3, якому належить 9/16 частки та померлою ОСОБА_6, якій належить 7/16 частки. Відповідно до даного розподілу ОСОБА_3 виділено приміщення ванни, комори, вбиральні, кухні, житлової кімнати 19.8 кв.м., загальною площею 39,30кв.м.; ОСОБА_6- коридор та житлову кімнату (а.с.18).

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.12.2012 р.№472 «про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» зокрема п.1.9 ОСОБА_3 оформлено право власності на квартиру №2а, в буд.6 по вул.Л.Українки в м.Ужгороді, загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. з присвоєнням нової поштової адреси та видано на підставі нього свідоцтво про право власності від 21.12.2012 року на дану квартиру (а.с.16-19).

Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. (сч.1 ст. 367 ЦК України).

Матеріалами справи доведено, що вказана квартира поділена у відсутності і без згоди одного із співвласників квартири, а саме позивача, яка прийнявши в установленому законом порядку спадщину з часу її відкриття, набула речові права на успадковане майно, а на даний час оформила право власності на вказане майно. Окрім того, не враховано, що поділ можливий коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину квартири з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати квартиру в ізольовані квартири.

За наведених обставин поділ квартири, п.1.9 рішення виконкому від 19.12.2012р та видане на підставі нього свідоцтво про право власності, є незаконними, порушують законні права та інтереси позивача.

Суд першої інстанції не врахував вище наведені обставини справи та вимоги закону, дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстави для звернення позивача до суду і не доведення ним порушення його законних прав, та безпідставно відмовив у заявленому позові.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317,319ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 Ізабелли - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 Ізабели - задовольнити.

Визнати незаконним розподіл в натурі квартири №2 в м.Ужгороді по вул.Л.Українки,6, Закарпатської області, між співвласниками 9/16 та 7/16 частки на дві окремі квартири.

Визнати незаконним та скасувати п.1.9 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.12.2012 р.№472 «про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» та видане на підставі нього на імя ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 21.12.2012 року на квартиру №2а, в буд.6 по вул.Л.Українки в м.Ужгород, загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя доповідач Судді