РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Петренко Л.В., секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позов обґрунтовує тим, що з 2012 року до 2014 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії НОМЕР_1 від 03.03.2017 року.

З 2014 року сторони припинили проживати однією сім'єю, після чого почали жити окремо.

Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, але він не звертався за вирішенням цього питання до органу опіки та піклування або до суду у зв'язку з тим, що відповідач не чинила йому перешкод у спілкуванні з донькою та у її вихованні.

Але, на початку 2016 року відповідач виїхала до Польщі і в теперішній час проживає за межами України.

В цей же час їх донька проживає з прабабою - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, він вважає, що вона це робить за вказівкою відповідача.

Він не згоден із тим, щоб його донька проживала з особою, яка не є її матір'ю, наполягає на визначенні місця проживання ОСОБА_1 разом з ним - її батьком.

За змістом статей 160, 161 СК слідує, що місце проживання дитини визначається лише з одним з батьків, які проживають окремо.

Відповідно до частини 1 статті 163 СК, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Частиною 1 статті 161 СК встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вважає, що в інтересах доньки проживати саме з ним, а не з її прабабою.

Він проживає у благоустроєному житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, власником якого я його батько ОСОБА_8, що підтверджується паспортом, договором купівлі-продажу від 14.08.1997 року, домовою книгою.

За місцем проживання він характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає.

Працює в ПАТ «Запоріжжяобленерго», за місцем роботи характеризується позитивно. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Крім того, він проживає разом з дружиною ОСОБА_9, яка має сили і бажання доглядати за його донькою ОСОБА_1, доки його нема вдома.

Таким чином, проживання доньки разом з ним відповідає її інтересам. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлення піклування матері.

Вважає, що перебування доньки в сім'ї прабаби негативно впливає на її виховання та здоров'я. Хоче дати дитині освіту і добробут.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначили, що відповідач, ОСОБА_3, проживала разом з позивачем як подружжя без реєстрації шлюбу у період з 2012 року до 2014 року від якого у них народилася донька - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Проживали вони разом з позивачем в орендованому будинку по АДРЕСА_3, та по АДРЕСА_6, але позивач через рік після народження дитини, за власним бажанням, забрав всі свої речі покинув їх та припинив спільне проживання однією сім'єю як подружжя, почав жити окремо.

Відразу після розлучення вона залишалася деякий час жити з донькою в орендованому будинку по АДРЕСА_3, а потім за позичені кошти купила житловий будинок по АДРЕСА_4, в якому на цей час вона мешкає разом з дітьми та чоловіком.

Позивач матеріально їй з донькою не допомагає, участі у вихованні доньки фактично не приймає та рідко спілкується з нею, а коли й приходив начебто побачитись з донькою та поспілкуватися з нею, був в нетверезому вигляді та як потім з'ясовувалося тільки для того, щоб упросити її не подавати на аліменти, в замін обіцяючи «золоті гори».

Але з часом «всі золоті гори» позивача залишилися тільки його обіцянками, тому розуміючі, що їй чекати допомоги від позивача більш не має сенсу, самій необхідно повертати позику та якось виживати та забезпечувати себе та доньку, тому з початку 2016 року, вона була вимушена виїхати на заробітки до країни Польщі, щоб повернути борги за будинок, доручивши догляд доньки своїй бабусі - ОСОБА_11. А те, що вона вимушена була залишити доньку на деякий час на свою бабу та поїхати до іншої країни зароблять гроші для матеріального та житлового забезпечення себе та своєї доньки, так в цих діях вона не вбачає чогось протизаконного, щоб давало підстав для призначення місце проживання доньки з її батьком. Навпаки, проживаючи деякий час окремо від своєї доньки ОСОБА_12, вона та її теперішній чоловік весь цей час в повній мірі брали участь у її вихованні та утриманні. Вони постійно відсилали на ім'я її бабусі кошти на утримання ОСОБА_12, а також одяг, взуття та іграшки для неї.

Її чоловік - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, має вищу педагогічну освіту за кваліфікацією вчителя фізкультури, є майстром спорту східного виду єдиноборств «тхеквондо». Весь час з початку їхнього знайомства був зацікавлений у її допомозі донці та постійно її підтримує та матеріально допомагає. Також допомагає виховувати та утримувати її доньку - ОСОБА_10, приймає велику участь у її житті та в її вихованні, в зв'язку з чим донька ОСОБА_12 вважає її чоловіка - ОСОБА_13 своїм батьком, вона створила всі умови для гарного проживання, виховання та розвитку своїх дітей.

Позивач навпаки, за все життя доньки настільки рідко з нею спілкувався та приділяв їй увагу, що навпаки, коли показуєш їй фото рідного батька та на запитання - «Хто це?», вона не може відповісти, оскільки фактично його не знає.

Позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог вказує, що він не згоден із тим, що їхня донька на час її відсутності проживала з особою, яка не є її матір'ю, з її бабусею, але це суперечить вимогам ч.2 ст. 257 СК України.

Також не відповідає дійсності, та не доведено позивачем відповідними та належними доказами його ствердження, що перебування доньки в сім'ї її прабаби негативно впливає на її виховання та здоров'я.

Навпаки баба та дід дуже гарно ставляться до правнуки, багато приділяють їй уваги у вихованні та надають матеріальну допомогу їй з донькою.

А тим більш, на цей час, вона знаходиться в Україні та проживає у своєму будинку за вказаною вище адресою разом з чоловіком та дітьми, розрахувалася з боргами забезпечивши себе та своїх дітей власним житлом, залишається жити в своїй країні, в своєму будинку. Отримує соціальну допомогу при народженні дитини, а її чоловік поки тимчасово підробляє на будівельних роботах та подав свої документи на працевлаштування до Токмацького відділення Укртелекому.

Позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог стверджує, що її баба чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, але ці ствердження не обґрунтовані та не відповідають дійсності, оскільки позивач сам до доньки не приходив та не відвідував її, а приходили та забирали доньку до себе завжди мати та батько позивача, що є не мало важливим фактом у цій справі, оскільки позивач приходить сам не бажав, а тільки іноді бачився з донькою у своїх батьків, а її баба ніколи їм не перешкоджала в цьому. Навпаки донька не хотіла ходити у гості до батьків позивача, але її баба завжди її вмовляла піти до них, після чого ОСОБА_12 погоджувалася.

Її баба завжди надавала сватам за їх проханням онуку ОСОБА_12 для побачення та спілкування, тільки один раз її баба відмовила у наданні онучки ОСОБА_12, оскільки за нею замість батьків позивача прийшов чомусь рідний брат позивача - ОСОБА_2, але після останніх подій які відбулися у листопаді місяці 2016 року, її баба перестала цього робити та стала на захист здоров'я та інтересів дитини.

Так у листопаді місяці 2016 року після чергового повернення доньки ОСОБА_12 від батьків позивача, дитина розповіла бабі, що (дослівно зі слів дитини) - «приходил ОСОБА_5 (так кличуть позивача його батьки) и меня побил, а ОСОБА_23 (так в сім'ї позивача кличуть матір позивача) кричала на меня», після чого вона заборонила бабі надавати їм дитину.

Також позивач стверджує, що в інтересах доньки проживати саме з ним, а не з її матір'ю, оскільки: позивач проживає разом з його батьком у благоустроєному житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_8 згідно договору купівлі - продажу від 14.08.1997 року; позивач має стабільний самостійний не малий дохід; позивач проживає разом з дружиною ОСОБА_9, яка має сили і бажання доглядати за донькою ОСОБА_1, доки його нема вдома. З цих міркувань позивач вважає, що має можливість забезпечити доньці ОСОБА_12 належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Але погодитися з такими ствердженнями та обставинами не можливо оскільки: позивач свого власного житла в якому можливо утворити та забезпечити доньці належні умови проживання - не має, а в будинку батька також проживає мати позивача та його рідний брат; позивач зі своєю дружиною ОСОБА_9 наскільки їй відомо проживають в орендованому будинку за іншою адресою; позивач бажає залишити доньку проживати із собою, але переважну більшість свого часу приділяти її навчанню, розвитку, а також вихованню та спілкуванню з нею, перекладає на свою дружину ОСОБА_9, яка на цей час має свою малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_5 та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Всі ці перераховані обставини на думку відповідача та представника вказують на те, що позивач лукавить перед судом та не вказує суду істинних причин та підстав, які спровокували його на звернення до суду з позовом до неї про визначення місця проживання дитини з позивачем, але вони дуже наявні.

Звернення до суду позивача, пов'язано насамперед з тим, що вона неодноразово казала йому, якщо він не буде матеріально допомагати утримувати їхню дитину, то вона буде вимушена звернутися до суду на стягнення аліментів.

Вважає, що тільки наявність аліментних зобов'язань, визначених за рішенням суду, негативно сприйнялись позивачем, в зв'язку з чим позивачем й був поданий позов про визнання місця проживання дитини з батьком, оскільки якщо дитина буде проживати з платником аліментів, то який сенс взагалі у сплаті цих аліментів.

Позивач знаючи, що вона збирається подавати на аліменти вирішив захищатися таким способом, зіграти на випередження, оскільки це пов'язано насамперед з тим, що стягнення аліментів, з того з батьків, хто проживає окремо від дитини автоматично означає визнання ним факту необхідності проживання дитини зі стягувачем аліментів.

На цей час, рішенням Токмацького районного суду від 29.05.2017 року (справа № 328/1328/17, головуюча суддя Погрібна О.М.), стягнуто з ОСОБА_1 на її користь, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення набрало законної сили 09.06.2017 року.

В мотивувальній частині судового рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29.05.2017 року (справа № 328/1328/17, головуюча суддя Погрібна О.М.) зазначено, що судом встановлені наступні обставини та факти, з якими відповідач погодився та не заперечував, а саме, що: - відповідачка проживала разом з позивачем як подружжя без реєстрації шлюбу у період, з 2012 року до 2014 року від якого у них народилася донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження; - позивач ОСОБА_1 після розлучення ухиляється від утримання дитини, грошей та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає, що взагалі ним не оспорюється; - дитина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, знаходяться на утриманні матері ОСОБА_7, зареєстрована та постійно проживає разом з матір'ю - ОСОБА_7 у власному будинку за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується відповідними доказами; - позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вказані обставини, у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України, подальшого доказування не потребують.

У розумінні положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства судами розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, але враховуючи вказане вище рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29.05.2017 року (справа № 328/1328/17, головуюча суддя Погрібна О.М.) та положення ст. 61 ЦПК України, відсутнє будь яке порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача, тому вважає, що за таких умов, підстави для задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини з батьком - відсутні.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Надано до суду висновок виконавчого комітету Токмацької міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини від 14 червня 2017 року, відповідно до якого у разі якщо у матері малолітньої ОСОБА_1 не має можливості повною мірою виховувати власних дітей особисто і вона планує своє подальше проживання за межами України, то визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_5 за місцем його проживання по АДРЕСА_2 є доцільним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 суду пояснив наступне. Він просить визначити місце проживання дитини з ним, оскільки відповідач проживає в Польщі, а дитина з прабабою. Прабаба чинить йому перешкоди в спілкуванні з донькою. В теперішній час дитина не відвідує дитячий садок. Він не є власником будинку в якому проживає, має власне житло - квартиру в м. Токмак по АДРЕСА_5, в якій не зареєстрований. В будинку він проживає з дружиною, іншою донькою - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5. Займають 3 кімнати. В іншій частині будинку (2 кімнати) проживають його мати та брат. Дружина не працює, власного житла не має. ОСОБА_7 є прабабою доньки сторін. Він приходив до дитини близько 10 разів. Він працював у Польщі з 24.02.2014 року до 26.08.2014 року, отримував винагороду. Надсилав грошові кошти, коли їх потребувала відповідач, ОСОБА_3 Останні два роки він працює в Токмацькому РЕМ, з січня 2017 року електромонтером. Давав кошти відповідачу на утримання дитини в розмірі 585,00 грн. Його дружина не працює, перебуває у декретній відпустці. Він інколи вживає алкоголь по святам. Під час проживання з відповідачем вони винаймали житло.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 пояснила наступне. В період спільного проживання з позивачем він вживав алкогольні напої. Проживали спочатку по АДРЕСА_6, потім переїхали на АДРЕСА_3. Позивач утримання не надавав. Через деякий час вони розійшлись, потім знову зійшлись. Вона купила будинок по АДРЕСА_4. Позивач знав, що дитина буде проживати з її прабабою і він цього не заперечував, оскільки вона змушена була їхати на заробітки, щоб віддати борг за будинок, який купувала для власного проживання разом зі своїми дітьми.

До дитини позивач не приходив, її брали його брат або мати, також дитину відвідувала баба позивача. Брати дитину ніхто не забороняв. Вона повернулась в Україну назавжди, роботу в Польщі завершила. Приїхала з Польщі 11.05.2017 року. За час спільного проживання позивач не працював, жив за рахунок її стипендії та дитячих коштів. Він декілька місяців працював на птахокомбінаті. Її чоловік - громадянин України, проживає на АДРЕСА_4. Дитина в 2 роки знала алфавіт, привітлива, любить спілкування. Дитячий садок не відвідує. В теперішній час вона не працює, оскільки народила дитину, її чоловік працює неофіційно, але подає документи щодо офіційного працевлаштування. З 11.05.2017 року позивач жодного разу не намагався зустрітись з дитиною. Її будинок має 4 спальні кімнати. В будинку проживає вона, чоловік та троє дітей. Прабабі 56 років. Їй необхідно було заробити гроші, щоб виплатити за куплений будинок. Вона передавала кошти прабабі на утримання власних дітей.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила наступне. Вона є бабою позивача. Позивач та відповідач проживали разом і у них народилась дитина, ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_7 залишила дитину у своїх баби та діда. Вона кожні 10 днів ходила до дитини. Коли дитині виповнилось три роки баба дитину до її онука не пускала. Чи допомагав онук своїй дитині їй не відомо. Коли дитині, ОСОБА_1, виповнилось 7 місяців відповідач, ОСОБА_7 разом зі своєю бабою, їздили на заробітки на яблука, а дитину забирала мати позивача. Свідок вказала, що вона виховувала позивача, а його батьки їздили на заробітки до Іспанії. Онук вживає алкоголь по святах.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив наступне. Він спілкувався з позивачем, який їздив на заробітки в Польщу. Зі слів позивача йому відомо, що той купив будинок, а потім сторони розійшлися. Деякий час позивач спілкувався з дитиною, але потім баба заборонила йому спілкуватись з дитиною і не брала подарунки. Він не був присутнім, коли баба забороняла брати дитину, але чув з телефонної розмови, що вона відмовлялась брати подарунки.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що позивач та відповідач у неї винаймали житло 7-8 місяців. Позивач вживав алкоголь, у сторін виникали скандали. Вона живе поряд з бабою та прабабою відповідача, які не перешкоджають позивачу в спілкуванні з дитиною. Коли позивач поїхав на заробітки, він всі гроші прогуляв, а відповідач змушена була їхати на заробітки, щоб купити будинок. Баба та прабаба займаються вихованням дитини, яка дуже розвинена. Вважає, що позивачу не можна довіряти дитину, дитина повинна бути з матір'ю. Вона бачила позивача випившим. Позивач по господарству нічого не робив. Відповідач, ОСОБА_7 трудолюбива, хороша дівчина, все робила по господарству, добре доглядала та виховувала дитину, ОСОБА_1. Дитина розвинута. Відповідач, ОСОБА_7, належним чином виконує свої обов'язки по вихованню дитини, відпочиває з дітьми на дитячий площадці. Позивача з дитиною взагалі не бачила.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила наступне. Вважає, що дитина повинна проживати з матір'ю. Баба позивача брала дитину. Дівчинка охайна, причесана. Не бачила, щоб прабаба чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Відповідач, ОСОБА_7, хороша дівчина.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона є квартальною по АДРЕСА_3. Сторони проживали на АДРЕСА_3 1 рік, з 2013 року по 2014 рік. Позивач вживав спиртні напої з друзями рази 3 за літо. Відповідачу, ОСОБА_7 не допомагав, дитині уваги не приділяв. Дитина повинна проживати з матір'ю. Позивач не погана людина, але випиває. В теперішній час відповідач з чоловіком та дітьми проживає у баби, тому що в їх будинку робиться ремонт. Відповідача ОСОБА_7 знає з дитинства, як хорошу порядну людину. Баба працює, а прабаба вдома, допомагає відповідачу у догляді дітей. Прабаба не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, нагадувала йому прийти до дитини. Позивачу неможна довіряти дитину.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив наступне. Він є двоюрідним дядьком відповідача, ОСОБА_3 Позивач інколи працював, був підприємцем. В Польщу він приїхав на 2 тижні раніше позивача, там вони зустрілись. Позивач хотів заробити на будинок. За час перебування в Польщі позивач змінив 6 місць роботи. Їздив до батьків в Іспанію. Позивач любив автомобілі, ганяв на них, інколи в нетверезому стані. Після Польщі сторони разом майже не проживали. Відповідач, ОСОБА_3, купила будинок, а потім поїхали на заробітки, щоб віддати за нього борг. Позивача разом з дитиною ніколи не бачив. Прабаба відповідача не перешкоджає у його спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що деякий час сторони проживали по АДРЕСА_7. Поки відповідач була відсутня, дитина перебувала з прабабою. Дитина добре розвинена, знає алфавіт. Інколи приходила баба позивача, гуляла з дитиною, інколи дитину брав брат позивача. Ніхто не перешкоджав у спілкуванні з дитиною. Бачила, що 19.12.2016 року та на Різдво приходив до дитини позивач. Коли відповідач, ОСОБА_3, приїхала з Польщі, вона відразу забрала дітей. В теперішній час вони роблять ремонт в будинку і проживають у прабаби. Позивач казав, що немає часу на відвідування дитини.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила наступне. Вона є бабою відповідача. Відповідач, ОСОБА_3, купила в борг будинок і виїхала на заробітки в Польщу, діти залишилися в неї. Прабаба з боку позивача, його мати та брат часто приходила до дитини. Сам позивач до дитини не приходив. Позивач живе на квартирі в АДРЕСА_8. Дитина казала, що батько її вдарив, а баба ОСОБА_23 кричала. Перешкод у спілкуванні позивача з дитиною вона не чинить. Позивач приходив до дитини на день ОСОБА_21 в 2016 році, а потім на новорічні свята. Позивач декілька разів платив аліменти, про що відповідач розписувалась у його блокноті. В теперішній час сім'я відповідача проживає у неї, бо вони роблять ремонт у будинку. Дитина, ОСОБА_12, добре спілкується з матір'ю та її теперішнім чоловіком, у дитини купа іграшок та є все необхідне. За час перебування в Польщі ОСОБА_3 передавала їй кошти на утримання дитини.

В судовому засіданні була з'ясована думка дитини. Малолітня дитина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в присутності психолога в судовому засіданні вказала своє ім'я, на пальцях рук показала, що їй 3 роки, повідомила, що бажає проживати разом з мамою і татом ОСОБА_17 (чоловік відповідача). Дівчинка сором'язлива та слабо контактна, потребує підтримки близьких.

Заслухавши, пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, допитаних в судовому засіданні свідків, з'ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 2012 року до 2014 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. З 2014 року сторони припинили проживати однією сім'єю, після чого почали жити окремо. Зазначені обставини визнані сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії НОМЕР_1 від 03 березня 2017 року (а.с. 7).

Після припинення проживання однією сім'єю, дитина залишилась проживати з матір'ю відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується показаннями свідків.

Позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією його паспорта, копією домової книги (а.с. 5, 9-11). Зазначений житловий будинок належить його батькові - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, договором купівлі-продажу від 14.08.1997 року (а.с. 6, 8).

За місцем проживання позивач характеризується задовільно, що підтверджується характеристикою КМ «Рижок» (а.с. 12).

З 05 жовтня 2015 року позивач працює в Токмацькому РЕМ, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою Токмацького РЕМ, довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с. 13-14).

30 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_3 набула права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 30.11.2015 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 46-52). Зареєструвала місце проживання за вказаною адресою з 04 грудня 2015 року, що підтверджується відміткою в паспорті (а.с. 82).

16 червня 2017 року ОСОБА_13 та ОСОБА_7, зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 16 червня 2017 року (а.с. 104).

ОСОБА_13 має вищу освіту та спортивне звання «Майстер спорту міжнародного класу», що підтверджується його дипломом та посвідченням (а.с. 62-63).

ОСОБА_13 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується відміткою в паспорті (а.с. 103).

Відповідач не працює, отримує державні соціальні допомоги, що підтверджується довідкою УСЗН Токмацької міської ради, індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с. 53-54), її показаннями в якості свідка.

Відповідач за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою КМ «Центральний-Західний» (а.с. 59).

Під час проживання однією сім'єю з 09.2014 року до 09.2015 року відповідач характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою КМ «Залізничний» (а.с. 60).

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також позитивно охарактеризували відповідача.

19 травня 2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 2012 року проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, мають доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, батьком якої записаний відповідач. З 2014 року з відповідачем мешкають окремо, дитина проживає з нею. За цей час відповідач грошей на утримання дитини не надавав, участі у вихованні не приймав. Відповідач працює, на утриманні інших осіб не має. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила стягнути з нього аліменти.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

При розгляді даної справи судом було встановлено, що дитина, ОСОБА_1, зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_7

ОСОБА_1 працює електромонтером в ПАТ «Запоріжжяобленерго».

За рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року в справі №328/1328/17 з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 19 травня 2017 року. Вказане рішення набрало законної сили 09 червня 2017 року (а.с. 102).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 13 червня 2017 року, ССД Токмацького МВК проведене обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 98). За цією адресою проживає позивач зі своєю сім'єю - дружиною та дитиною. За даною адресою зареєстровані мати , батько та брат позивача. Стосунки в сім'ї добрі та гармонійні. Позивач має дружину та спільну дитину. До виховання та розвитку дітей ставляться з великою відповідальністю. Донька ОСОБА_1 інколи перебувала у сім'ї батька. В будинку наявні її речі, іграшки та її кімната.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Токмацької міської ради (органу опіки і піклування) про визначення місця проживання дитини, у разі якщо у матері малолітньої ОСОБА_22 немає можливості повною мірою виховувати власних дітей особисто і вона планує своє подальше життя за межами України, то визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_5 за місцем його проживання по АДРЕСА_2, є доцільним (а.с. 99). Вказаний висновок суд оцінює критично, оскільки в ньому, не зазначено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дітей з матір'ю, чим порушується принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як слідує з ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Викладене в повній мірі узгоджується з ст.ст. 5, 18 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в яких передбачено права та обов'язки батьків відповідати за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Згідно з показаннями свідків сторони припинили проживати однією сім'єю в 2014 році.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідач ОСОБА_3 не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_11

Враховуючи положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Чинне законодавство встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

На рівні законодавства встановлено перелік обставин, при наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з одним з батьків. Такими зокрема є: відсутність у когось з батьків самостійного доходу; зловживання батьками спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батьків, яка може зашкодити розвиткові дитини.

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи в Токмацькому РЕМ.

ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також позитивно охарактеризували відповідача.

Даних які б свідчили про наявність негативних якостей обох батьків по справі не має.

Переваги у матеріальних та житлово-побутових умовах одного з батьків не мають суттєвого значення для вирішення питання про визначення місця проживання дитини саме у цього з батьків.

В судовому засіданні була з'ясована думка малолітньої дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Конвенція ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки (статті 12, 13).

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ з усіх питань, що стосуються дитини принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

В п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Курочкін проти України" (заява N 42276/08) остаточне від 20 серпня 2010 року Суд нагадує, що стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім'ї, охоронювані статтею 8 Конвенції, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (див. рішення у справі «Піні та інші проти Румунії», заяви N 78028/01 і N 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V (витяги)).

Суд відзначив, що інтереси дитини мають бути першочерговим фактором, який слід брати до уваги під час вирішення питання про те, чи національні органи вчинили все необхідне для возз'єднання батьків з дітьми.

Суд також вказав, що увага до інтересів дитини означає, зокрема, те, що компетентний орган, повинен обов'язково з'ясувати думку дитини і зважати на неї, якщо дитина досягла віку, починаючи з якого її думка набуває юридичного значення.

Законодавство, зокрема СК України, не містить чіткої вказівки на вік, починаючи з якого думка дитини має враховуватися.

В судовому засіданні була з'ясована думка дитини. Малолітня дитина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, вказала своє ім'я, на пальцях рук показала, що їй 3 роки, повідомила, що бажає проживати разом з мамою і татом ОСОБА_17 (чоловік відповідача). Дівчинка сором'язлива та слабо контактна, потребує підтримки близьких.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Конвенція ООН про права дитини гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З урахуванням положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При розгляді вказаного спору, судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Посилання позивача про те, що виключною обставиною для розлучення дитини з матір'ю є те, що відповідач протягом тривалого часу перебувала на заробітках за межами України, у зв'язку з чим утриманням та вихованням дитини займалась її баба є неспроможними, оскільки відповідач повернулась на територію України, проживає разом з дитиною, виховує та утримує її. У ході розгляду справи було встановлено, що відповідачка має постійне місце проживання, народила третю дитину, створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Крім того, з 2014 року до часу стягнення аліментів ОСОБА_3 самостійно утримувала дитину, чого ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував. Вказані обставини також встановлені рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року про стягнення аліментів.

Твердження позивача про те, що дитина не може проживати з особою, яка не є її матір'ю, є безпідставним, оскільки на час розгляду справи та ухвалення цього рішення дитина проживає з матір'ю. Мати приділяє достатньо уваги дитині.

Доводи позивача та його представника проте, що мати дитини, відповідач, може знову поїхати найближчим часом на заробітки до Польщі є лише їх припущенням та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 пояснювала, що вимушена була їхати на заробітки до Польщі, щоб повернути кошти за придбаний нею будинок. Вказаний будинок вона придбала, щоб забезпечити своїх дітей власним житлом. Вона повернулась в Україну, наразі народила третю дитину, має намір проживати разом з чоловіком та дітьми в АДРЕСА_4, та виховувати власних дітей.

При розгляді вказаного спору, судом не встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з матір'ю.

При цьому суд також враховує, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку дитини. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вказали, що дитина розвинута, дуже хороша, добре спілкується в присутності близьких, знає алфавіт. Мати добре дбає про дітей.

Показання вказаних свідків узгоджуються і з характеристикою психолога, який охарактеризував дитину, як сором'язливу дівчину, яка потребує підтримки близьких. Загальна обізнаність відповідає віку дитини, дитина знає своє ім'я, називає свій вік, знає алфавіт. Сенсорний розвиток на достатньому рівні. Дитина емоційно адекватна.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду України висловлений в постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, де зазначено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю.

На підставі вищенаведеного, враховуючи вік малолітньої дитини ОСОБА_1, якій ще не виповнилось 4 років, стать дитини, яка яке дівчинкою та потребує в цьому віці материнської турботи, догляду та уваги для забезпечення її повноцінного виховання і розвитку, відсутність виключних обставин для розлучення з матір'ю, враховуючи те, що мати виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, враховуючи прихильність дитини до матері, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: