Категорія 27 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Берегового О. Ю., Матківської М. В.,

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

представника ПАТ «ОСОБА_2 банк «Аваль» ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль" до, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивач ПАТ "ОСОБА_2 Аваль"звернувся до суду з вказаним позовом та уточнивши позовні вимоги (а.с. 76-77, т. 2), просив: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором №010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року, станом на 24.09.2015 року в сумі 333 463 грн. 24 коп.; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ОСОБА_4: житловий будинок номер 14, розташований в місті Вінниці по 3-му провулку Карбишева, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 987 302 грн., та земельну ділянку, загальною площею 0,0761 га, на якій розташовано будинок з відповідними погосподарськми спорудами, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 403 330 грн.. Просив також стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року позов задоволено:

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», заборгованість за кредитним договором №010/СО2-115-0-1/08 від 29.09.2011 року у сумі 333 463 (триста тридцять три тисячі чотириста шістдесят три) грн. 24 коп.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/СО2-115-0-1/08 від 29.09.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв.м., номер 14 (чотирнадцять), розташований в місті Вінниці по 3-му провулку Карбишева, який належить ОСОБА_4 та звернуто стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0761 га, на якій розташовано вказаний будинок.

Встановлено початкову ціну реалізації житлового будинку в розмірі 987 302 (девятсот вісімдесят сім тисяч триста дві) грн. та земельної ділянки в розмірі 403 330 (чотириста три тисячі триста тридцять) грн.

Вирішено питання судових витрат: стягнуто в рівних частках з ФОП ОСОБА_6 та з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 5 001 (пять тисяч одна) грн. 95 коп. та витрати за проведення комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи у розмірі 5 100 (пять тисяч сто) грн. 00 коп..

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05.07.2017 року рішення Вінницького міського суду від 03.05.30217 року в частині позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 банк «Аваль» до ФОП ОСОБА_6 скасовано та в цій частині закрито провадження у справі.

За таких обставин наразі розглядається апеляційна скарга на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_4, діючи через свого представника адвоката ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на цю частину рішення просить в задоволенні позову до нього відмовити, так як рішення є несправедливим: у судовому засіданні встановлено неспівмірність позовних вимог: 333 463 грн. 24 коп. з вартістю іпотечного майна, яка в сукупності складає 1 390 632, тобто у більш ніж 3 рази перевищує суму заборгованості перед банком. Суд не врахував, що кредит надано до 2021 року, а тому банк не несе будь-яких збитків в звязку з порушенням термінів його повернення, наданий позивачем розрахунок є незрозумілим, суд не переконався, що банк не вправі був достроково вимагати повернення кредит, що іпотечне майно придбано не за кредитні кошти, а тому його довірителеві повинно бути надано інше житло, позивач не надав доказів того, що він не може отримати задоволення своїх вимог в інший спосіб ніж реалізація предмета іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_6 неналежно виконувались зобовязання, порушувались умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, підтверджена розрахунком, наданим позивачем, а оскільки ОСОБА_4 виступив іпотекодавцем, забезпечивши іпотечним майном вимоги кредитора, суд прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки, визначивши при цьому початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Так, по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

29.09.2011 року між позивачем ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» (кредитором) та ФОП ОСОБА_6 (позичальником) було укладено кредитний договір №010/С02-115-0-1/08, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 238 026,62 грн. строком до 27.09.2021 року із сплатою 15% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором (а.с.12-20, т.1). Повернення кредиту мало здійснюватися рівними щомісячними платежами по 3 840 грн. 20 коп., про що зазначено в Додатку № 1 до кредитного договору (а.с.21 24, т.1).

29.09.2011 року між позивачем та ОСОБА_4 (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки (а.с.25-34, т.1), згідно якого виконання зобовязань за кредитним договором №01/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року забезпечено нерухомими майном, а саме:

- житловим будинком (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв.м., номер 14, розташований в місті Вінниці по 3-му провулку Карбишева, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва № 939 про право приватної власності на будівлі, виданого Вінницьким міським житловим управлінням 15.02.1973 року на підставі рішення №55 від 18.01.1973 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 19.02.1973 року в книгу за №15460; право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2011 року за №15460 в книзі №52, реєстраційний номер 34524002;

-земельною ділянкою, загальною площею 0,0761 га, що знаходиться за адресою: 3-й провулок Карбишева, будинок номер 14 (чотирнадцять), місто Вінниця, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №098104, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30.04.1998 року №535 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2004 року №2286, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.03.2005 року за номером 16, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :02:093:0019, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Надання кредитних коштів, згідно вимог п.п.4.1, 4.2 кредитного договору, здійснювалось шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, що з боку банку було зроблено та підтверджено заявою ОСОБА_6 (а.с. 120, т.1), платіжними дорученнями (а.с. 121 123, т.1), заявою на купівлю іноземної валюти( а.с. 124, т.1) та особовим рахунком (а.с. 125, т.1).

Відповідач 1 ФОП ОСОБА_6 неналежно виконував умови договору по поверненню кредитних коштів, а тому станом на 24.09.2015 року загальна заборгованість Відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором №01/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року становить 333 463,24 грн., яка підтверджена наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 8-11, т.1) та складається з:

- 225 697,44 грн. заборгованості за кредитом, в тому числі 42 534 грн. 17 коп. простроченої заборгованості;

- 107 765,80 грн. заборгованості по сплаті відсотків, в тому числі 105 261 грн. 48 коп. простроченої заборгованості.

Право позивача достроково вимагати повного виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором в разі порушення позичальником строків виконання грошових зобовязань за Договором закріплено в п. 12.1.1, 12.1.2, 12.2.7 Кредитного договору.

09.06.2015 року банком було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань позичальнику ФОП ОСОБА_6 ( а.с. 39, т.1) та вимогу про усунення порушення основного зобовязання іпотекодавцеві ОСОБА_4 (а.с. 40, т.1).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відповідачем допущено порушення умов кредитного договору, то кредитодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту, оскільки це передбачено умовами укладеного договору, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані параграфом 2 Глави 71 ЦК України та на них поширюється дія норм цивільного кодексу України, як регулюють питання виконання зобовязань ( глава 48 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частини 1, 2 ст. 612 ЦК України визначають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Давши оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що по справі є достатньо доказів неналежного виконання ФОП ОСОБА_6 взятих на себе зобовязань, а позивач довів розмір заборгованості за кредитним договором наданим розрахунком.

Суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 589 ЦК України, ст.7 Закону України «Про іпотеку», в яких зазначено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання. Необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вартість іпотечного майна значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та кредитор не несе ніяких збитків в звязку з невиконанням зобовязання боржником та не реалізував інших можливостей отримати задоволення своїх вимог, є безпідставними:

Частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобовязання іпотекодержателю не завдано збитків.

Однак в справі що розглядається, доказів того, що позивач не несе збитків через порушення основного зобовязання немає, навпаки невиконанням основного зобовязання позивач не отримує щомісяця на протязі тривалого часу (з кінця 2012 року) грошові кошти у погашення заборгованості та відсотки за користування наданими ним грошима.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги іншим шляхом, не звертаючи стягнення на предмет іпотеки, адже виходячи з юридичної природи забезпечення зобовязання, саме кредитор вправі вибирати спосіб захисту своїх порушених прав, не існує будь-якого законодавчого обмеження кредитора в праві вибору ним способу захисту.

За таких обставин рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому рішення в цій частині слід залишити без змін.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив невірний розмір початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою висновком експерта, № ОС-276/47-017, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», зазначив у рішенні необхідні складові, передбаченої цією нормою, зокрема початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як вбачається з висновку експерта Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № ОС-276/47-017 (а. с. 1 58, т.2), ринкова вартість житлового домоволодіння №14, що розташоване по 3-му провулку Карбишева, 14 в м. Вінниця, у тому числі вартість земельних поліпшень (житлового будинку, господарських будівель та споруд) та вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0761 га, визначена порівняльним підходом, складає 987 302,00 грн..

Суд першої інстанції в резолютивній частині рішення виокремив предмет іпотеки: будинок та земельну ділянку на якій він розташований та вказав початкову ціну реалізації земельної ділянки в розмірі 403 330 грн., а також початкову ціну реалізації будинку в розмірі 987 302 грн., не звернувши при цьому уваги на те, що зазначені обєкти (земля та будинок, на якій він розташований) є невідємними один від одного та у висновку експерта вказано ринкову вартість будинку із земельною ділянкою в розмірі 987 302 грн., ця вартість не є вартістю лише самого будинку з господарськими будівлями та спорудами як про те зазначив суд у своєму рішенні, що також було підтверджено при допиті експерта ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду.

За таких обставин оскаржуване рішення в частинівизначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки слід скасувати та в цій частині ухвалити нове, визначивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки: будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, в розмірі 987 302 грн..

В іншій частині рішення суду є вірним та обґрунтованим, постановлене на підставі встановлених по справі фактичних обставин, тому підлягає залишенню без змін.

В порядку ст. 316, 88 ЦПК України, апеляційний суд проводить розподіл судових витрат: позивач при зверненні5001 грн. 95 коп. судового збору (квитанція на а.с.с1, т.1), за проведення комплексної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №ОС-276/47-017 позивач сплатив 5 100 грн. (квитанція а.с.75, т.2). Отже, позивач поніс судові витрати в розмірі 10 001 грн. 95 коп., які, з огляду на задоволення позовних вимог до ОСОБА_4 підлягають стягненню з останнього.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки та розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове:

Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки: житлового будинку № 14 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 0711 га, розташованих по 3-му провулку Карбишева в м. Вінниці, - в розмірі 987 302 (девятсот вісімдесят сім тисяч триста дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 банк «Аваль» 10 001 грн. 95 коп. понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис ОСОБА_8

Судді: підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета