УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства рибного господарства України, треті особи: голова Державного агентства рибного господарства України Дроник Віктор Сергійович, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, про визнання незаконними і скасування наказів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданоюпредставником ОСОБА_6, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 було поновлено на посаді заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області (а. с. 6-20, т. 1).

На виконання цього рішення суду Державним агентством рибного господарства України винесено наказ від 04 червня 2013 року №52-ТО про поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Київській області з 03 жовтня 2012 року (а. с.25, т. 1).

Наказом від 05 червня 2013 року №53-то до вищезазначеного наказу від 04 червня 2013 року №52-ТО було внесено зміни, зокрема, текст «Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Київській області» замінено на «Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Київській області» (а. с. 26, т. 1).

В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року визнано незаконними та скасовано накази Державного агентства рибного господарства України від 05 червня 2013 року №53-ТО та від 04 червня 2013 року №52-ТО з посиланням на те, що зміст цих наказів не відповідає змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року, оскільки в назві посади заявника помилково зазначено посилання на те, що він є заступником начальника - з матеріально-технічного забезпечення (а. с.161-163, т. 2).

Проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року було скасовано та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання незаконними наказів Державного агентства рибного господарства України від 05 червня 2013 року №53-ТО та від 04 червня 2013 року №52-ТО (а. с. 45-48, т. 2).

Суд апеляційної інстанції вважав, що заявника було поновлено на роботі з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а наказами Державного агентства рибного господарства України від 05 червня 2013 року №53-ТО та від 04 червня 2013 року №52-ТО не порушені його трудові права.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року, посилаючись на те, що 23 серпня 2016 року йому стало відомо про те, що 17 серпня 2016 року Державним агентством рибного господарства України винесено наказ №48-ТО «Про внесення зміни до Наказу Держрибагентства від 04 червня 2013 року №52-ТО», яким виключено з цього наказу слова «з матеріально-технічного забезпечення» (а. с. 104, т. 2).

Зважаючи на вищевикладене заявник вважав, що визнання роботодавцем зайвими слів «з матеріально-технічного забезпечення» у наказі від 04 червня 2013 року №52-ТО» є істотною обставиною, яка впливає на правильність рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року, у зв'язку із чим просив задовольнити його заяву.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої ст. 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, вмотивовано виходив з того, що внесення змін до наказу Держрибагентства від 04 червня 2013 року № 52-ТО» згідно з наказом від 17 серпня 2016 року за № 48-ТО «Про внесення зміни до Наказу Держрибагентства від 04 червня 2013 року № 52-ТО» не впливає на правильність рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року та не є істотною обставиною, яка не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи та не могла би бути підставою для скасування цього судового рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович