АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1284/17 Справа № 175/1387/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2, ОСОБА_3на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 2 347 429,86 грн., посилаючись на те, що 26 грудня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 84 000,00 швейцарських франків на термін до 28 грудня 2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49%. Проте, в порушення взятих на себе зобовязань, ОСОБА_3 не виконав умов кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 03 березня 2016 року має заборгованість у розмірі 2 347 429,86 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково та ухвалено: стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-302/476/2007 від 26 грудня 2007 року у розмірі 858 979,89 грн. та по 6442,35 грн. судового збору з кожного, а в решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ML-302/476/2007, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 84 000,00 швейцарських франків на термін до 28 грудня 2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49% (а.с. 6-14).

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за цим кредитним договором, 26 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-302/476/2007, згідно умов якого останній поручився за виконання боржником зобовязань за кредитним договором у повному обсязі (а.с. 15).

В подальшому, 29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» уклало з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфелю та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги в тому числі і за вказаним кредитним договором №ML-302/476/2007 від 26 грудня 2007 року (а.с. 22-28, 78-92).

ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконав, у звязку з чим, станом на 03 березня 2016 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 87466,79 швейцарських франків, що еквівалентно 2347429,86 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 83091,37 швейцарських франків, що еквівалентно 2230002,53 грн.; заборгованості по відсоткам- 4375,42 швейцарських франків, що еквівалентно 117427,33 грн.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обовязків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо банк предявить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного позивачем останній платіж було вчинено Боржником 12 травня 2010 року в розмірі 52,37 Швейцарських франків (а.с. 77)

Крім того, судом встановлено, що 25 лютого 2009 року за вих. №22-3-2/40901 ЗАТ «ОТП Банк» звернулося до боржника ОСОБА_3 з вимогою про погашення протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги заборгованості за кредитним договором в розмірі 83622,39 Швейцарських франків, суми відсотків за користування кредитом в розмірі 1648,96 Швейцарських франків, суми пені за порушення строків повернення кредиту в розмірі 2838,23 грн. та суми штрафів у розмірі 75 грн.

Також у цій вимогі зазначено, що враховуючи допущені боржником порушення зобовязань, Банк на підставі п.1.9 Кредитного договору вимагає дострокового виконання боргових зобовязань за Кредитним договором у повному обсязі (а.с. 111) та вказану вимогу боржник отримав 04 березня 2009 року (а.с. 112).

Також встановлено, що 19 серпня 2009 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, а ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2011 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг»( який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк»), залишена без розгляду. Ця ухвала набрала законної сили 26 грудня 2011 року (а.с. 118).

А в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із вказаним позовом 06 квітня 2016 року.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порука за цим кредитним договором є припиненою, оскільки позивач поставивши вимогу про повне погашення заборгованості Боржником не звернувся до Поручителя протягом установлених шести місяців із позовом, з дня укладення договору факторингу з 29 червня 2010 року по день звернення до суду із позовом та відповідно не оскаржив ухвалу суду про залишення позову без розгляду, а також пройшло за цей час більше пяти років.

Що стосується вимог позивача до боржника, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з пунктом 1.9.1 Кредитного договору №ML-302/476/2007 від 26 грудня 2007 року, сторони домовилися, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково більш ніж на тридцять календарних днів Банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку з дати отримання повідомлення зобовязується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 25 лютого 2009 року вимогу боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків) (а. с. 111), а також, як зазначалося вище, 19 серпня 2009 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, а ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2011 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг»( який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк»), була залишена без розгляду (а.с. 118).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Проте правонаступник Банку звернувся до суду із цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише у квітні 2016 року.

Крім того, за положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а згідно частини 1 статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, у звязку з чим доводи апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що ними строк зверненян до суду не порушено є безпідставними та ці доводи спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є необгрунтованими, а тому підстави для їх задоволення відсутні, проте суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підллягають задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна»-відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.Ю. Ткаченко

ОСОБА_4