Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/864/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2017 року, у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості за договором кредиту № 420/379-ФО1 від 12 серпня 2008 року в розмірі 7 655,90 доларів США та судові витрати понесені банком на забезпечення розгляду справи у розмірі 2 613,14 грн.

В обґрунтуванні позову зазначало, що 12 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 420/379-ФО1 про надання кредиту в іноземній валюті в сумі 19 051 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 11 серпня 2015 року.

В цей же день з метою забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки від 12 серпня 2008 року з ОСОБА_3, яка зобовязалася перед банком солідарно відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_2 усіх його зобовязань у повному обсязі, що виникають з кредитного договору.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, тому станом на 10 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 7 655 доларів США 90 центів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 420/379-ФО1 від 12 серпня 2008 року в сумі 7 655,90 доларів США, а також по 1306,57 грн. з кожного у відшкодування понесеного судового збору.

Відповідачі, не погодившись з рішенням суду з підстав його незаконності, необгрунтованості, порушення судом норм матеріального і процесуального права, подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема ОСОБА_2. не згоден із розрахунком заборгованості, а ОСОБА_3 вважає, що порука припинилась, тому вона не повинна відповідати солідарно з позичальником.

ПАТ «Укрсоцбанк» подано заперечення проти доводів апеляційної скарги (а.с. 190-191).

В засідання апеляційного суду відповідачі не з'явились, направили заяву про розгляд справи без їхньої участі, зазначивши про підтримання позовних вимог (а.с.212).

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала свої заперечення і просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, перевіривши у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банкомсоціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 420/379-ФО1 про надання кредиту в іноземній валюті в сумі 19 051 доларів США зі сплатою 13,50 процентів річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 серпня 2015 року (а.с. 7-9).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитом між банком, позичальником та та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 420/379-Ф01 від 12 серпня 2008 року, відповідно до якого остання зобовязалася перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, у розмірі, в строки, та в порядку, передбаченому кредитним договором (а.с. 10-11).

Банк відповідно до кредитного договору № 420/379-ФО1 від 12 серпня 2008 року свої зобовязання виконав грошові кошти (кредит) надав в сумі, встановленій Договором (а.с.16).

В результаті порушення позичальником умов кредитного договору станом на 10 листопада 2015 рік виникла заборгованість у розмірі 7 655,90 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 174 209,49 грн., з них: - заборгованість по кредиту 3 863,36 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 87 910,50 грн.; - заборгованість по відсоткам 1 926,35 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 43 833,91 грн.; - пеня передбачена, за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок 1 403,31 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 31 932,24 грн.; - пеня передбачена, за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 462,88 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 10 532,83 грн. (а.с. 5-6).

Право нарахування пені за невиконання зобовязань передбачено п.4.1. договору кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За умовами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити розмір процентів на умовах встановлених договором. Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому, згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з вимогами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно вимог ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги договору відповідачами належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції, пославшись на вищезазначені норми матеріального права, зазначив, що відповідачами не надано належних доказів щодо належного виконання своїх зобов'язань, не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який грунтується на умовах договору, не зазначено підстав для звільнення позичальника та поручителя від відповідальності за порушення зобов'язань, тому борг підлягає примусовому стягненню солідарно з обох відповідачів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань та наявності підстав для примусового стягнення боргу на користь банку, що відповідає умовам кредитного договору.

Проте, не можна погодитись із розміром заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_3

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків.

З умов спірного кредитного договору та додаткових угод № 1 і № 2 вбачається, що боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати щомісячних платежів до 20 числа кожного календарного місяця згідно з графіком платежів (а.с. 7 - 12, 13, 14-15).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з пункту 2.3 додаткової угоди № 2 позичальник з дати підписання цієї угоди (18 лютого 2010 року) зобов'язався повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 289,62 доларів США до 20 числа кожного місяця строку кредитування (а.с. 14-15).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за кредитним договором (а.с. 10).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'являє вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини щодо поруки, міститься у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При розгляді даної справи суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком (а.с. 7, 13, 14), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов'язаннями останнього за кредитним договором, та не зясував, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє.

Разом з тим відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (пункт 6.2) встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнтих на себе зобовязань боржника за кредитним договором (а.с. 10-12).

В той же час за умовами кредитного договору щомісячний платіж підлягає внесенню до 20 числа кожного місяця протягом періоду кредитування.

З наданих банком розрахунків та виписок убачається, що прострочення платежів виникло з 22 липня 2014 року, і до закінчення строку кредитування - 12 серпня 2015 року не було внесено жодного платежу (а.с.5-6).

З позовом до поручителя ОСОБА_3 банк звернувся 2 січня 2016 року.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку і залишилася чинною в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, а саме: щомісячної плати по кредиту 579,24 доларів США за липень-серпень 2015 року, заборгованості по відсотках 63,96 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 284,28 доларів США (що еквівалентно 6 468,93 грн.) за той же період, що в сумі складає 927,48 доларів США і підлягає стягненню солідарно з боржником.

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні в частині розміру стягнення кредитної заборгованості та судового збору з ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду відповідає встановленим судом обставинам, дослідженим і належно оціненим доказам, грунтується на відповідних нормах закону і умовах договору, не спростовується доводами апеляційної скарги, тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно розподілити пропорційно до задоволених вимог, тому в ОСОБА_3 на користь банку необхідно стягнути 241 грн. 33 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову, а з банку на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені останньою судові витрати в сумі 1195 грн. 89 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2017 року в частині розміру стягнення кредитної заборгованості та судового збору з ОСОБА_3 змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору № 420/379-ФО1 від 12 серпня 2008 року в сумі 927,48 доларів США, що складається: плата по кредиту 579,24 доларів США , заборгованість по відсоткам 63,96 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 284,28 доларів США (що еквівалентно 6 468,93 грн.), солідарно з боржником ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 241 грн. 33 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1195 грн. 89 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: