Справа № 591/1538/17
Провадження № 2/591/1399/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Зарічний районний суд міста Суми
в складі головуючого судді - Прокудіної Н.Г.
при секретарі - Майборода А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання » про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі , вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, індексацію, а всього в сумі 25 837,46 грн., витрати за надання правової допомоги 500 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку
В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що наказом № 1633/ОК від 27.02.1995 року її було прийнято на роботу в ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче товариство ім. М.В.Фрунзе» в ремонтно-будівельний цех № 54 муляром другого розряду. 22 травня 2000 року . 22.05.2000 року відповідно до наказу № 2297 була переведена на посаду секретаря друкарки ремонтно-будівельного цеху № 54, а 01.11.2004 року наказом № 6848 переведена на посаду економіста вищевказаного цеху. 28.02.2006 року наказом № 917/ ок була звільнена з ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» у зв'язку з переводом в ТОВ «Фрунзе-Будіндустрія» Україна м.Суми. 01.03.2006 року наказом № 25-к була прийнята на посаду економіста у зв'язку з переводом з ВАТ «Сумське НВО ім. Фрунзе». 13.09.2010 року наказом № 399/к була звільнена з ТОВ «Фрунзе-Будіндустрія» України м.Суми по переводу в ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» за п.5 ст. 36 КЗпП України. 13.09.2010 року наказом № 7150/ок була прийнята по переводу з ТОВ «Фрунзе-Будіндустрія» Україна м.Суми в планово-економічне управління на посаду економіста. 25.01.2017 року наказом № 975/ок від 24.01.207 року по ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання » була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч.3 ст.38 КЗПП України. При звільнені з нею не було проведено повного розрахунку. До теперішнього часу відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, посилаючись на відсутність грошових коштів. У зв'язку з тим, що при розрахунку не була виплачена заробітна плата і розрахункові суми, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, індексацію, а всього в сумі 25 837,46 грн., витрати за надання правової допомоги 500 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
В письмовій заяві позивач просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від представника відповідача за довіреністю надійшли письмові пояснення щодо причин виникнення заборгованості із виплати заробітної плати. Крім того, просив суд взяти до уваги те, що кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року № 75.
В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» та наказом по підприємству № 975/ок від 24.01.207 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. ( а. с. 6)
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі , з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки.
Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 року на Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень, робочі дні: понеділок, вівторок, середа .
Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до розрахунку позивача , розмір середньогодиннної заробітної плати позивача становить 18,23 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9333,76грн., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів, з розрахунку: 18,23 грн. середньогодинна заробітна плата х 512 кількість робочих годин = 9333,76 грн.
З приводу відшкодування витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.
Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.
Однак, на підтвердження обставини фактичного надання витрат в рамках дії договору звіт про виконані роботи не складався, сторонами не підписувалися акти виконаних робіт та наданих послуг.
Враховуючи, що позивачем надано копію квитанції від 24.03.2017 року на суму 500, 00 грн., виданої адвокатом Казміренко Л.О. за складання позовної заяви до Зарічного районного суду м.Суми про стягнення заробітної плати (а.с.10), суд вважає, що обґрунтований розмір витрат на правову допомогу становить 200,00 грн.
Тому, заява про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.
Керуючись ст. ст. 116, 117 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 3, 10, 11,60,88,209,212-215, 218 , 224-226Цивільного процесуального кодексу України, , -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в сумі 200,00 грн.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Відповідач протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення суду має право подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Інші особи, що брали участь у розгляді справи, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н Г.Прокудіна