АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
№ 22-ц/796/7206/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 755/2564/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобілілті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати виконавчий напис №901 від 26.06.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобілілті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що у даній справі позивач обґрунтовував свої позовні вимоги ч.2 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якою встановлено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Натомість, звертаючись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом позивач посилався на ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка передбачає можливість звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду і виконавчого напису нотаріуса, так і в позасудовому порядку. Зазначав, що в порушення норм ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ТОВ «Порше Мобіліті» не направляло позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов до помилкового висновку про тотожність підстав позову у даній справі та у цивільній справі №754/11169/15-ц, яка перебувала у провадженні Деснянського районного суду м. Києва.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ХижнякА.М. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі за п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду, яке набрало законної сили ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи позивач звертаючись до суду з позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідно до положень ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Зазначав, що невиконання вимог реєстрації звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви у цивільній справі №754/11169/15-ц позивач звертаючись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М., ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 26.06.2015 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. та зареєстрованого в реєстрі за №901.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався, в тому числі і на те, що відповідно до положень ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяженням.

Вказував, що в порушення вказаних вимог закону ТОВ «Порше Мобіліті» не направляв зазначеного повідомлення ОСОБА_1, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, у справі може бути закрито провадження за п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс15 від 22.04.2015 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі не звернув уваги на відмінність підстав заявлених позовів, що призвело до неправильного застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Відповідно до ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.218, 303, 304, 307, 311, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді