УХВАЛА

іменем україни

5 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чернівецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним

позовом, посилаючись на те, що 5 лютого 1999 року вони з ОСОБА_5 та своїми батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приватизували квартиру АДРЕСА_1, та набули право власності на цю квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 року їх мати, ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини вказаної квартири. Зазначали, що вони та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, як діти спадкодавця, та ОСОБА_6, як її чоловік.

На час відкриття спадщини вони постійно проживали зі спадкодавцем та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 5/20 частини вказаної квартири. У вересні 2015 року вони та ОСОБА_5, як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Вважали, що право власності на спірну квартиру виникло у них з моменту її приватизації і частки кожного із співвласників квартири є рівними, тобто по 1/5 частини.

З урахуванням зазначеного, позивачі просили визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, яка померла 19 грудня 2016 року, яке складається з 1/5 частини вказаної квартири по 1/20 частини за кожним; визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно, яке складається з 5/20 частин цієї квартири по 1/12 частини за кожним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 2 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 по 1/20 частини за кожним.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яке складається з 5/20 частини вказаної квартири по 1/12 частини за кожним.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачі довели факт прийняття ними спадщини після смерті матері - ОСОБА_7 у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України та прийняли спадщину після смерті батька - ОСОБА_6, звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Оскільки за життя спадкодавці не оформили право власності на спірну квартиру, для здійснення позивачами права власності на спадкове майно за ними підлягає визнанню право власності на успадковану частину спірної квартири.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, згідно з розпорядженням від 5 лютого 1999 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом зі своїми батьками - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 приватизували квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на частину у квартирі АДРЕСА_2.

Спадкоємицями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як діти спадкодавця та ОСОБА_6, як чоловік спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на частину у квартирі АДРЕСА_2.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як діти спадкодавця.

4 вересня 2015 року вони звернулись до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_8 була відкрита спадкова справа спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та спадкова справа спадкодавця ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 3 березня 2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2, яка належала покійній ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та 5/20 часток цієї ж квартири, яка належала ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з тим, що не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, частка якого успадковується, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, утому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з довідкою від 10 березня 2016 року № 701, виданої ЖКГ Чернівецької міської ради ПП «Ремжитлосервіс» вони постійно проживали разом із померлою на час відкриття спадщини та фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, тобто своєчасно прийняли спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7

При цьому матеріали справи містять акти ПП «Ремжитлосервіс» від 18 грудня 2015 року, від 11 березня 2016 року та від 18 квітня 2016 року, підписані сусідами будинку АДРЕСА_3 за даною адресою проживає саме відповідач ОСОБА_5, а позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за даною адресою не проживають (а.с. 72-74), які мають бути оцінені відповідно до норми ст. 212 ЦПК України.

Отже, матеріали справи містять суперечності між доказами, а тому висновки суду про доведеність факту проживання позивачів разом із спадкодавцем ОСОБА_7 ґрунтуються на припущеннях, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Крім того, визначаючи частки у праві власності суд не врахував, що чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_6 після смерті дружини має право на половину спільної сумісної власності та провів розрахунок часток з порушенням правил обрахування часток.

Суди у порушення вимог ст. ст. 214 - 215, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, неповно з'ясували обставини справи, не надали належної правової оцінки доказам, на які посилались позивачі в обґрунтування своїх вимог, зокрема, стосовно місця проживання позивачів на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, як і не перевірив причини та підстави складення різних актів ПП «Ремжитлосервіс», які суттєво впливають на правильне вирішення справи.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик