АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 621/2182/16-ц Головуючий суддя І інстанції Вельможна І. В.
Провадження № 22-ц/790/3464/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про поновлення на роботі
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції, третя особа - директор Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Бабенко Ігор Анатолійович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС, третя особа - директор Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» Бабенко Ігор Анатолійович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23.09.1991 року працювала на Зміївській ТЕС. 30.09.2016 року була звільнення з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій в зв'язку зі скороченням чисельності, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказала на незаконність її звільнення з посади враховуючи, що вона пропрацювала на підприємстві 26 років, дисциплінарних стягнень не мала. З 23.09.1991 року по 18.08.2015 року працювала на посаді машиніста насосних установок. У липні 2015 року начальник цеху КТЦ-1 ОСОБА_3, повідомив про скорочення штату та запропонував перейти на іншу роботу на посаду оператора очисних споруд, на що позивач погодилась і з 13.08.2015 року розпочала роботу; у цеху теплопостачання та підземних комунікацій працювало ще 12 операторів. У червні 2016 року начальник цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_4, повідомив позивача про те, що вона підлягає скорочення, в подальшому про вказану обставину її було повідомлено письмово. Таким чином, з невідомих причин та підстав, без визначення кількості працівників, які підлягають скороченню, виконання положень ст. 42 КЗпП України, відповідач прийняв рішення про скорочення саме позивача, що на її думку є незаконним.

У зв'язку з викладеним, та з урахуванням уточнень, позивач просила визнати її звільнення з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», відповідно наказу №573-к від 30.09.2016 року - незаконним, поновити її на роботі на посаді оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.09.2016 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа - директор Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Бабенко Ігор Анатолійович - задоволено у повному обсязі. Визнано звільнення ОСОБА_1 з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», згідно наказу №573 - к від 30.09.2016 року - незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.09.2016 року по 07.04.2017 року у розмірі 46281 грн. 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, підстави для його поновлення відсутні. Крім того, під час звільнення ОСОБА_1 відповідачем було дотримано норми трудового законодавства, попереджено позивача про майбутнє звільнення у строки, передбачені законодавством, неодноразово пропонувалися інші вакантні посади, на які ОСОБА_1 згоди не надала, отримано згоду профспілкової організації на розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наявність у позивача переважного права на залишення на роботі при скороченості чисельності штату встановлена не була. Також, як вказує апелянт, районним судом невірно було пораховано дні вимушеного прогулу та сума середньоденного заробітку ОСОБА_1 та не враховано той факт, що 30.09.2016 року від підприємства були перераховані всі суми, що належали позивачу на день звільнення, а тому відповідач не порушував вимог ст.ст. 47, 116, 235 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустку».

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС в порушення ст. 42 КЗпП неправомірно звільнив ОСОБА_1

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23.09.1991 року працювала на Зміївській ТЕС ПАТ «ДЕК «Центренерго».

Відповідно до наказу № 311 від 17.06.2016 року «Про скорочення чисельності», у зв'язку з необхідністю стабілізації показників ліквідності, платоспроможності та фінансової стійкості Товариства, а також недопущення виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати та на виконання рішення Дирекції ПАТ «Центренерго» від 13.06.2016 року (протокол засідання № 24/2016) наказом в.о. генерального директора ПАТ «Центренерго» від 14.06.2016 року № 93 було оголошено проведення скорочення чисельності персоналу в межах 4% облікової чисельності працівників Товариства станом на 31.05.2016 року, при цьому вирішено перевагу в скороченні надавати адміністративно - управлінському персоналу (а.с. 42)

Наказом № 357 від 11.07.2016 року «Про зміни штатного розпису» з 08.07.2016 року виключено зі штатного розпису, у тому числі, посаду оператора очисних споруд 3 розряду дільниці з експлуатації очисних споруд цеху теплопостачання та підземних комунікацій (а.с. 43).

Провідним фахівцем з кадрових питань ВК ОСОБА_5 винесено попередження в порядку ст. 49-2 КЗпП оператору очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_1 про те, що на виконання наказу по Зміївській ТЕС від 17.06.2016 року № 311 «Про скорочення чисельності», наказу від 11.07.2016 року № 357 «Про зміни штатного розпису», наказу від 20.07.2016 року № 445-к «Про попередження про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності», керуючись п. 1 ст. 40, ст. ст. 43, 49-2 КЗпП України, повідомлено про те, що із штатного розпису виключена (скорочена) посада оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій, запропоновано вакансії згідно переліку, з яким ОСОБА_1 ознайомлена під розпис 21.07.2016 року, попереджена, що у разі відмови від переведення вона буде звільнена з 30 вересня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 38, 81-150)

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 39 від 01.09.2016 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (а.с. 45-46).

30 вересня 2016 року директором Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» Бабенко І.А. винесено наказ № 573/к про припинення трудового договору з оператором очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно роз*яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»(із наступними змінами та доповненнями) від 6 листопада 1992 року № 9, при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами факт того, що скорочення чисельності штату працівників Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» дійсно мало місце.

Суд першої інстанції, правильно виходив з того, що при звільненні позивачки з роботи відповідач дотримався норм законодавства в частині повідомлення ОСОБА_1 про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяця, їй були запропоновані всі вакантні посади, остання згоди на їх зайняття не надала, що ОСОБА_1 не оспорює. Також була отримана згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що строк звернення до суду із зазначеним позовом пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, а саме через хворобу, що підтверджено належними та допустимими доказами - відповідною медичною довідкою.

Поновлюючи на роботі ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив виключно з того, що роботодавцем були порушені вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на poбoтi, i працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять вci працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Матеріалами справи підтверджено, що питання щодо переважного права на залишення на роботі вирішувалось відповідачем.

Так, згідно з наказом по підприємству № 311 від 17.06.2016 року була створена комісія з визначення переважного права на залишення на роботі.

Як вбачається з Протоколу засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі №1 від 19.07.2016 року, вказаною комісією було встановлено, що ОСОБА_1 має повну загальну середню освіту, стаж роботи 24 роки, одружена, дітей не має. Переважного права на залишення ОСОБА_1 на роботі комісією не встановлено.

Згідно пояснень представників відповідача при вирішенні питання щодо того, хто із працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці враховувались: значний досвід роботи оператором очисних споруд 3 р.; наявність та рівень освіти; навчання без відриву від виробництва; професійні уміння; знання та навички операторів установленими їх посадовими обов'язками, виконання складності роботи; заохочення за трудові досягнення; отримання премій; обсяги робіт, що виконують працівники.

Висновки комісії з визначення переважного права на залишення на роботі щодо ОСОБА_1, на думку судової колегії відповідають обставинам справи та не спростовані позивачем.

Так, за відомостями відповідача, підтвердженими особовими картками та трудовими книжками працівників вбачається, що операторами очисних споруд третього розряду працювало 13 осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7; ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_1

Встановлено, що всі зазначені працівники, окрім ОСОБА_6, ОСОБА_17 ОСОБА_14та ОСОБА_1 мають стаж роботи оператором очисних споруд третього розряду більше трьох років.

Крім того, ОСОБА_6, ОСОБА_7; ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 мають вищу або професійно-технічну освіту, ОСОБА_17 навчається у ВНЗ без відриву від виробництва, тобто рівень освіти цих працівників є вищим, ніж у ОСОБА_1

Отже, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, ОСОБА_17 та ОСОБА_14 мають значно менший стаж роботи оператором очисних споруд 3 р., водночас ОСОБА_6, ОСОБА_17 та ОСОБА_14 мають більш високу освіту, ніж ОСОБА_1

Таким чином, за критеріями відповідача, ОСОБА_1 має більш низьку кваліфікацію, ніж інші оператором очисних споруд третього розряду, переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності, згідно частини другої статті 42 КЗпП України у ОСОБА_1 не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад.

Колегія суддів вважає, що звільнення із займаної посади ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника: ОСОБА_1 було повідомлено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці; ОСОБА_1 неодноразово пропонувалися всі вакантні посади, в тому числі та не виключно: станом на день попередження про наступне вивільнення - 21.07.2016 року та станом на день звільнення 30.09.2016 р., проте остання згоди на зайняття запропонованих посад не надала; було отримано згоду профспілкової організації на розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; було розглянуто питання щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності та таких обставин встановлено не було, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо судом були порушені або неправильно застосовані норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову із наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1ст. 307, п.3 п.4 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції - задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції, третя особа - директор Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Бабенко Ігор Анатолійович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова