Справа № 370/1792/16-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/1835/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Свій позов позивач обґрунтовував тим, що 17 червня 2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № ZOH0R000070040, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1980 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33 % на рік.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем згідно умов Договору, Відповідач не виконує умов договору, не погашає кредит та не сплачує проценти, в порядку визначеним Договором.

У звязку з невиконням кредитного зобовязання станом на 18.07.2017 року ОСОБА_5 має заборгованість 67 270,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 935,76 грн., заборгованості по % за користування кредитом в сумі 15 595,34 грн., пеня та комісія за несвоєчасність виконання зобовязання за договором в сумі 49 739,35 грн.

Судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 25.08.2009 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 17 073,96 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_5 50 196,49 грн. заборгованості за кредитним договором, та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі позивач, зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, що суд не взяв до уваги пояснення та доводи позивача щодо наявності заборгованості. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Cудом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №ZOH0R000070040, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1 980 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33 % на рік.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № ZOH0R000070040 від 17 червня 2004 року Позивач, нарахував Відповідачу заборгованість яка станом на 18 липня 2016 рік становить (згідно розрахунку позивача) 67 270,45 грн., а саме: заборгованість по кредиту 1 936,76 грн.; заборгованість по сплаті відсотків 15595,34 грн.; 49 739,35 грн. заборгованість за пеню та комісією.

Від вищевказаної загальної суми банк відняв 17 073,96 грн., стягнення яких було задоволено судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 25.08.2009 року, а відтак з даного рахунку вбачається, що різниця становить 50 196,49 грн.

Згідно копії судового наказу від 26 серпня 2009 року за № 2-н-95/2009 Золочівського районного суду Львівської області, вбачається, що на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість у сумі 17 073,96 грн., з яких 1980 грн. заборгованість за кредитом, 6 136,17 грн. заборгованість за відсотками 7 668, 55 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 789,24 грн. штраф (процентна складова).

Також, місцевим судом вказано, що Відповідачу не відомо про існування даного судового наказу, оскільки останній його не отримував.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції входив із того, що строк дії договору встановлений до 17 червня 2005 року, а строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів з 16 по 22 число включно кожного календарного місяця, що підтверджується п.1.1 кредитного договору.

Крім того, судовий наказ про стягнення відповідної заборгованості було видано судом 25 серпня 2009 року.

Позовна заява ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла на адресу суду лише 09 серпня 2016 року та ПАТ КБ "Приватбанк" не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає поважних причин для його поновлення, а відповідач в свою чергу подав заяву про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно із пунктом 1 частини 13 статті 11 Закону України " Про захист прав споживачів" забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії договору встановлений до 17 червня 2005 року. З розрахунку доданого позивачем видно, що відповідачем за договором кредиту не було здійснено жодного платежу, тобто відповідно до ст. 257 ЦК України останнім днем звернення до суду є 17 червня 2008 року.

Згідно штампу вхідної кореспонденції районного суду, позовна заява надійшла до суду 09 серпня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3