У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 19 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає про те, що оскільки в наказі №364 від 05.10.2016 року "Про скорочення штату працівників" не розшифровано, які ж зміни в організації виробництва та праці відбулись в РОВКПВКГ "Рівнеоблводоканал", то логічним є висновок, що такі зміни розкриті в наказі №363 від 05.10.2016 року "Про затвердження організаційно-штатної структури та внесення змін у штатний розпис підприємства", який йому передував. За змістом наказу № 363 від 05.10.2016 року зі штату виведено 10 посад, а введено 18 посад. Наведене свідчить, що зміна штатного розпису проведена не у бік зменшення, а у бік збільшення. Відповідно на 05.10.2016 року в РОВКПВКГ "Рівнеоблводоканал" скорочення штату працівників фактично не мало місця. А отже у роботодавця не виникало передумов для розірвання з позивачем трудового договору з ініціативи уповноваженого ним органу за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. З наказом № 364 від 05.10.2016 року його та інших працівників, які підлягали майбутньому вивільненню, під розписку не ознайомлювали.

Вказує на те, що роботодавець не довів, що він відмовився від переведення на іншу роботу, як і не довів, що він не мав можливості перевести його на іншу роботу на тому ж підприємстві, а тому його звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України було неприпустимим і протиправним заходом. Крім того, звільнення позивача проведено всупереч вимогам ст. 43 КЗпП України, а саме без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої він є.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_2 завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився та причин неявки не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Поважність причин неявки його представника ОСОБА_3 нічим не підтверджена.

Представник РОВКПВКГ "Рівнеоблводоканал" просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України, було проведено відповідно до вимог трудового законодавства, тому він не підлягає поновленню на роботі.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.64 ГУ України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Наказом № 344 від 28 вересня 2016 року по РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" було затверджено організаційно-штатну структуру та внесено зміни в штатний розпис підприємства (а.с. 138-140).

05 жовтня 2016 року з метою приведення у відповідність штатного розпису до організаційно-штатної структури підприємства, для забезпечення ефективної організації роботи структурних підрозділів підприємства та раціонального використання фонду оплати праці, ураховуючи економічну обґрунтованість та доцільність утримання запланованої чисельності працівників підприємства та упорядкування організаційно-штатної структури РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», було видано накази № 363, 364 про внесення змін у штатний розпис підприємства та про скорочення штату працівників, відповідно до яких з 15 грудня 2016 року скорочено посаду заступника директора з виробництва та експлуатації (1 штатна одиниця) на якій працював ОСОБА_2 та виведено дану посаду з штатного розпису (а.с.40-44).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копією трудової книжки, позивач з 01 серпня 1990 року, із перервами, перебував у трудових відносинах з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", обіймаючи різні посади. З 04 квітня 2014 року займав посаду заступника директора з виробництва та експлуатації і 15 грудня 2016 року на підставі наказу від 373-к-ВД-001221 був звільнений із займаної посади у звязку із скороченням штату працівників, згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6,7-23).

Відповідно до ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, про наступне розірвання трудового договору та звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_2, адміністрація підприємства повідомляла завчасно, належним чином та пропонувала вакантні посади, зокрема й ті, що відповідають його кваліфікаційно-освітньому рівню.

Ці обставини підтверджуються наявними в справі копіями наказів, листів, актів, яким місцевий суд з врахуванням допитаних по справі численних свідків, дав належну правову оцінку (а.с. 34,35-38, 97-110).

В звязку з наведеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець не довів, що ОСОБА_2 відмовився від переведення на іншу роботу, як і не довів, що він не мав можливості перевести його на іншу роботу на тому ж підприємстві, а тому його звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України було неприпустимим і протиправним заходом.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що звільнення позивача проведено всупереч вимогам ст. 43 КЗпП України, а саме без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої він є, оскільки ОСОБА_2 займав на підприємстві керівну посаду - «заступник директора з виробництва та експлуатації», а згідно ст.43-1 КЗпП України, роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником без попередньої згоди профспілкового органу у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Також безпідставним є посилання апелянта на його переважне право на залишення на роботі, оскільки інші рівнозначні посади не скорочувались. Посади, на які погоджувався ОСОБА_2, на той час вже були зайняті.

Управлінням Держпраці в Рівненській області з 23 по 27 грудня 2016 року проводилась перевірка додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №50А/04-7, під час звільнення ОСОБА_2 в акті зазначено, що звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з виробництва та експлуатації у зв'язку з скороченням штату працівників РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» проведено з додержанням вимог чинного трудового законодавства України, жодних порушень виявлено не було (а.с.80).

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, вирішив дану справу згідно із законом, висновків суду доводи апеляційної скарги не спростовують і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_4