АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/3883/16-ц
Провадження № 22-ц/792/967/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника управління Держгеокадастру Андрійчук І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Шепетівської міської ради Хмельницької області на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Шепетівської міської ради, Управління Держгеокадастру у Шепетівському районі Хмельницької області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1, ОСОБА_5, про узгодження меж земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів (землевласників), зобов'язання погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розглянути питання про передання земельної ділянки у користування (оренду).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_4 зазначав, що 25.09.2007 року ним було придбано у ВАТ «Хмельницькбудтранс» нежитлові приміщення і будівлі загальною площею 889 кв.м., в тому числі адміністративний корпус з гаражами площею 715,5 кв.м., будівлю кузні, електроцеху, агрегатного цеху площею 167,8 кв.м., будівлю заправки площею 5,7 кв.м., що становить 43/100 частини комплексу, який знаходиться в АДРЕСА_1 та асфальтобетонну площадку для постановки автотранспорту площею 6000 кв.м.. Позивач вказує, що з часу придбання майнового комплексу ним було проведено ряд поліпшень і він зареєстрував своє право власності на комплекс загальною площею 915,1 кв.м, якому присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 Рішенням ХХХІХ сесії Шепетівської міської ради VІ скликання від 29.08.2013 року №22 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 орієнтовною площею 8034 кв.м. Проектом землеустрою виготовлено кадастровий план земельної ділянки площею 0,7923 га по АДРЕСА_1 та розробником проекту встановлено, що земельна ділянка, яка підлягає передачі в оренду позивачу межує із землями ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Позивач зазначає, що при погодженні меж земельної ділянки суміжні землекористувачі відмовилися їх погоджувати. Рішенням узгоджувальної комісії з вирішення земельних спорів №5 від 14.11.2014 року встановлено, що суміжні землекористувачі мають намір використовувати частину спірної земельної ділянки, на яку претендує позивач. ОСОБА_4 вважає, що земельний спір не був вирішений відповідно до закону і він неодноразово звертався до Шепетівської міської ради та до управління Держгеокадастру у Шепетівському районі щодо погодження проекту землеустрою без підписів суміжних землекористувачів, проте йому було відмовлено у зв'язку із тим, що акт прийому-передачі межових знаків не погоджений з двома суміжними землекористувачами. Тому, позивач просив суд зобов'язати відділ містобудування та архітектури Шепетівської міської ради погоди проект землеустрою та управління Держгеокадастру у Шепетівському районі розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1, яка відводиться у користування ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації будівель та споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Та зобов'язати Шепетівську раду розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельну ділянку площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1 Хмельницької області для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності, без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 19.01.2017 року до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано відділ містобудування та архітектури Шепетівської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1 Хмельницької області, яка відводиться у користування ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності, без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Зобов'язано Шепетівську міську раду розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельну ділянку площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності, згідно виготовленого проекту землеустрою, без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками) ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування із закриттям провадження у справі. ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_4 є нікчемним, оскільки договір придбання асфальтобетонної площадки нотаріально посвідчений не був. Апелянт зазначає, що до участі у справі мали бути залучені інші особи, які придбали решту об'єктів майнового комплексу по АДРЕСА_1, частка яких в майні не визначена. Як зазначає апелянт, ОСОБА_4 орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував, тому його твердження про користування земельною ділянкою ним не підтверджено. Крім того, на думку ОСОБА_1 виділення земельних ділянок відноситься виключно до компетенції сесії відповідної ради. Апелянт також вказує, що справа підлягала розгляду в адміністративному судочинстві, оскільки однією із сторін в справі є орган місцевого самоврядування.

Також, рішення суду першої інстанції оскаржила Шепетівська міська рада. І в обґрунтування своїх вимог вказує, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки доказам, оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, а тому підлягає до скасування. Апелянт зазначає, що предметом договору оренди земельної ділянки є сформована земельна ділянка, межі та розмір якої визначено згідно землевпорядної документації, а тому Шепетівська міська рада, погоджуючи проект землеустрою бере безпосередню участь як в майбутньому сторона договору оренди земельної ділянки у визначенні предмету цього договору. На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без погодження та підписання акту погодження меж без підпису суміжних землекористувачів є способом захисту порушеного права позивача. Апелянт вважає, що суд повинен був залучити до участі у справі відділ містобудування та архітектури Шепетівської міської ради, оскільки саме цей відділ мав погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 Крім того, на думку Шепетівської міської ради, спір щодо погодження акту меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами попередньо слід було вирішити в суді, надавши до проекту землеустрою рішення суду, яке набрало законної сили, а тому заявлені вимоги до апелянта є передчасними.

Встановлено, що рішення Шепетівського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, а апеляційну скаргу Шепетівської міської ради визнала і просить апеляційні скарги задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник управління Держгеокадастру у Шепетівському районі апеляційні скарги визнав, однак при їх вирішенні покладається на думку суду.

Представник Шепетівської міської ради до суду не з'явився, направивши клопотання щодо розгляду справи за його відсутністю та щодо задоволення апеляційної скарги міської ради.

Позивач ОСОБА_4 до суду не з'явився, направивши клопотання щодо розгляду справи за його відсутністю і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 25.09.2007 року ОСОБА_4 придбав у ВАТ «Хмельницькбудтранс» нерухоме майно: нежитлові приміщення і будівлі, загальною площею 889 кв.м., в т.ч. адміністративний корпус з гаражами площею 715,5 кв.м., будівлю кузні, електроцеху, агрегатного цеху площею 167,8 кв.м. будівлю заправки площею 5,7 кв.м., що становить 43/100 (сорок три сотих) частини комплексу, який знаходиться в АДРЕСА_1 та асфальтобетонну площадку для постановки автотранспорту площею 6000 кв.м. (а.с. 9-10, 14).

Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 351 від 15 грудня 2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на комплекс загальною площею 915,1 кв.м., в т.ч. заправку, площею 24,2 кв.м., адмінбудинок з гаражем та складом, площею 723,1 кв.м., кузню з агрегатним цехом та електроцехом, площею 167,8 кв.м. та присвоєно нову адресу - АДРЕСА_2

Рішенням ХХХІХ сесії Шепетівської міської ради VІ скликання від 29 серпня 2013 року № 22 позивачу ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтованою площею 8034 кв.м. для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності згідно із ст. 124 ЗК України. (оренда).

Проектом землеустрою виготовлено кадастровий план земельної ділянки площею 0,7923 га по АДРЕСА_1, зовнішні межі якої співпадають із розміром та конфігурацією земельної ділянки, на якій розміщена асфальтобетонна площадка, що була придбана позивачем за договором від 25 вересня 2007 року. (а.с.21, а.с.14 зворот).

Розробником проекту землеустрою встановлено, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у користування на умовах оренди, межує, в т.ч. із землями ОСОБА_5 та ОСОБА_1 При погодженні меж земельної ділянки, суміжні землекористувачі (землевласники) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відмовились їх погоджувати (а.с.22).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Шепетівської міської ради для вирішення земельного спору, що виник з приводу погодження меж. І рішенням узгоджувальної комісії з вирішення земельних спорів № 5 від 14.11.2014 року позивачу рекомендовано при виготовленні проекту землеустрою визначити земельну ділянку, використання якої можливе на умовах земельного сервітуту спільно із суміжними землевласниками, передбачивши право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та право встановлення будівельних риштувань і складування будівельних матеріалів, з метою ремонту будівель та споруд. Проте, позивач вважає, що земельний спір не вирішено, оскільки він не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки, а тому від нього не може залежати можливість встановлення земельного сервітуту, в порядку визначеному законодавством (а.с.27).

Не погоджуючись із рішенням узгоджувальної комісії № 5 від 14.11.2014 року, позивач звертався до відділу містобудування та архітектури Шепетівської міської ради, до управління Держгеокадастру у Шепетівському районі про погодження проекту землеустрою та до Шепетівської міської ради про розгляд питання про надання земельної ділянки у користування без узгодження меж суміжними землекористувачами, однак отримав відмову.

У погодженні проекту та розгляді питання про надання земельної ділянки позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що акт прийому-передачі межових знаків не погоджений із суміжними землекористувачами (а.с.26,29,30,31,32).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірна земельна ділянка площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1 не перебуває у власності чи у користуванні суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1, надання її у користування позивачу не порушуватиме прав останніх, а тому відмова третіх осіб у погодженні меж земельної ділянки є безпідставною, а право позивача на отримання земельної ділянки у користування не може ставитися у залежність від волевиявлення суміжних землекористувачів (землевласників) на вчинення чи не вчинення підпису на акті прийому-передачі межових знаків. Оскільки положення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 відповідають вимогам діючого законодавства, документації із землеустрою та містобудівній документації, а тому безпідставна відмова суміжних землекористувачів від вчинення підпису на акті прийому-передачі межових знаків на зберігання не може бути підставою для відмови відділу містобудування та архітектури у погодженні проекту землеустрою. Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача про зобов'язання виконавчого комітету Шепетівської міської ради в особі відділу містобудування та архітектури погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вимоги про зобов'язання Шепетівської міської ради розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельної ділянки площею 0,7923 га без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (землевласниками) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання управління Держгеокадастру у Шепетівському районі розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без погодження її меж суміжними земелористувачами (землевласниками) ОСОБА_1 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що останній не звертався до Управління Держгеокадастру у Шепетівському районі із заявою про погодження проекту землеустрою та вказаним органом не приймалось рішення про відмову у погодженні проекту.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Положеннями ч. 3 ст. 124 та ч. 2 ст.134 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 ЗК України.

Так, в силу ч.4 ст.123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

В силу п. «б» ч.2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами.

Згідно ст.1 Закону України «Про землеустрій» межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок власників, землекористувачів із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) самостійного юридичного значення немає. Цей процес відбувається в рамках проведення кадастрових зйомок. Такі кадастрові роботи створюють лише інформаційну базу і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини.

Тобто, процес погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем в силу ст. 198 ЗК України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій» є одним із етапів при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а документ, яким оформляється погодження меж - долучається до проекту землеустрою. Погодження меж здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки і не є юридичним фактом, від якого залежить реалізація права особи на отримання земельної ділянки у користування (оренду).

Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зі змісту ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України слідує, що власники й землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при здійсненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні суперечки в межах населених пунктів відносно меж земельних ділянок, які знаходяться у власності й користуванні громадян, і дотримання громадянами правил добросусідства. (ч. 3 ст. 158 ЗК України).

Згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Положенням ч.ч.1, 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути спонукання відповідача вчинити певні дії.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було залучено до участі в справі інших співвласників майнового комплексу по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чим порушені їх права є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи 29.09.2008 року ОСОБА_4 придбав у ВАТ «Хмельницькбудтранс» нежитлові приміщення будівлі загальною площею 889м.кв., в т.ч. адміністративний корпус з гаражами площею 715,5 кв.м., будівлю кузні, електроцеху, аграрного цеху площею 167,8кв.м., будівлю заправки площею 5,7кв.м., що становить 43/100 частини комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.9-10). І 20.12.2011 року отримав свідоцтво про право приватної власності із часткою 1/1 на нерухоме майно загальною площею 915,1 кв.м.: заправка, 1А, загальна площа 24,2 кв.м.; адмінбудинок з гаражем та складом, Б, загальна площа 723,1 кв.м.; кузня з агрегатним цехом та електроцехом, В, загальна площа 167,8кв.м. (а.с. 25). Також, ці обставини підтверджуються Витягом про Державну Реєстрацію Прав від 20.12.2011 року (а.с.24).

Колегія суддів вважає, що права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушені не були, адже як вбачається із матеріалів справи (а.с.22) останні підписали Акт прийому - передачі межових знаків на зберігання і ними будь-яких претензій до існуючих меж спірної земельної ділянки не заявлялися.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилався на договір купівлі - продажу асфальтобетонної площадки для постановки автотранспорту, що є неналежним доказом, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку усім доказам, які надавалися учасниками процесу і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд в супереч вимогам ст. 120 ЗК України зобов'язав міську раду виділити не землю, на якій розміщені споруди, а додатково земельну ділянку, чим порушив ст. 13 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст.ст. 80, 116 ЗК України є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу положень п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. б ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Положеннями ч. 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Встановлено, що саме рішенням ХХХIХ сесії Шепетівської міської ради №22 від 29.08.2013 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 8034 кв.м. для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за рахунок земель комунальної власності. (а.с.20). І суд першої інстанції, зобов'язуючи міську раду розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельну ділянку, самостійно не визначав її площу та не зобов'язував міську раду саме виділити землю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» зобов'язав саме міську раду розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельну ділянку, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже зобов'язуючи міську раду розглянути зазначене питання, суд виходив з того, що міська рада в межах наданих їй повноважень при розгляді цього питання повинна діяти у спосіб (порядок), що визначений чинним законодавством.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки зазначена справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства є безпідставними, адже згідно роз'яснень, що викладені в п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відмови судом першої інстанції у клопотанні його представника про огляд на місці котельні, що належить апелянту є такими, що не заслуговують на увагу, адже судом першої інстанції вирішено зазначене клопотання у відповідності із вимогами ст. 168 ЦПК України і ці доводи зводяться до незгоди із вирішенням судом зазначеного клопотання.

Також, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Шепетівської міської ради в тій частині, що цивільне законодавство не передбачає такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов'язання до примусового укладення договору, а міська рада, погоджуючи проект землеустрою бере безпосередню участь як в майбутньому сторона договору оренди земельної ділянки є такими, що не заслуговують на увагу, адже рішенням суду першої інстанції лише зобов'язано Шепетівську міську раду розглянути питання про надання ОСОБА_4 у користування (оренду) земельну ділянку, а не зобов'язано укладати будь-який договір.

Щодо доводів апелянта Шепетівської міської ради в тій частині, що чинним законодавством не передбачено обов'язку надання згоди у примусовому порядку на погодження меж і положеннями ст. 16 ЦК України такий спосіб захисту порушеного права чи інтересу не передбачений, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Крім того, за ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі Шепетівської міської ради на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 33 ЦПК України не було залучено до участі в справі в якості співвідповідача відділ архітектури та містобудування Шепетівської міської ради та не було з'ясовано, чи звертався ОСОБА_4 до вказаного відділу з приводу погодження проекту землеустрою є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Встановлено, що відділ архітектури та містобудування виконавчого комітету Шепетівської міської ради не є юридичною особою. Також в матеріалах справи містяться відповіді виконкому міської ради № П-46 від 03.03.2015 року та №П-225а/1 від 29.04.2015 року, в яких зазначено, що Акт прийому-передачі межових знаків не погоджений із двома суміжним землекористувачами в зв'язку із цим відділ архітектури та містобудування не має права погоджувати проект відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ( а.с. 29, 30).

Посилання апелянта Шепетівської міської ради про те, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено правила виключної підсудності є необґрунтованими, адже відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України зазначена справа підсудна Шепетівському міськрайонному суду.

Колегія суддів, оцінюючи доводи апеляційної скарги Шепетівської міської ради про те, що вимоги ОСОБА_4 до неї є передчасними, оскільки спір про погодження акту меж земельної ділянки з суміжними землевласниками попередньо слід було вирішити в суді, вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі, адже це право позивача на власний розсуд визначати, до кого пред'являти позов та право на можливість вибору підстав і предмету позову, а отже і меж судового розгляду.

Посилання апелянта Шепетівської міської ради про те, що порядок розгляду земельних спорів встановлений ст. 159 ЗК України і цей спір вже розглядався узгоджувальною комісією виконкому Шепетівської міської ради є такими, що не заслуговують на увагу, адже встановлено, що позивач не погодився із рішенням узгоджувальної комісії, а тому звернувся до суду із відповідним позовом і його дії узгоджуються із положеннями ч. 5 ст. 158 ЗК України.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційних скарг для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись 303,307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шепетівської міської ради Хмельницької області відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ А.П. Корніюк

Судді /підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ О.І.Талалай

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Березова І.О. Справа № 22ц/792/967/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 47