Справа № 303/2316/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2017 р. позов задоволено: усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, що знаходиться у м. Мукачеві, вул. Графа фон Шенборна, 2«Б», площею 0.10 га, шляхом відновлення становища цієї земельної ділянки, яке існувало до порушення, а саме: знесення самовільно побудованої цегляної будівлі та господарської споруди, які розташовані на вказаній земельній ділянці. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд помилково встановив відповідачів як забудовників. Зазначає, що висновок експерта є недопустимим доказом у справі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позову по суті спірних правовідносин. При цьому встановив, що позивач є законним власником земельної ділянки площею 0.10 га по вул. Графа фон Шенборна, 2«Б», у м. Мукачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку. Порушення його права власності відповідачами у виді самочинного будівництва цегляної будівлі та господарської споруди підтверджується листом начальника управління міського господарства Мукачівської міської ради від 01.04.2016 р., приписом управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 31.03.2016 р. і висновком експертного дослідження від 12.12.2016 р., які не спростовані.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим і доведеним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Так, згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на останній пункт можливим є застосування також цивільно-правових способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 391 ЦК України.

Тобто, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Згідно з висновком експертного дослідження № 249/11-6 від 12.12.2016 р. має місце самовільне зайняття частини земельної ділянки, що розташована по вул. Графа фон Шенборна, 22 «Б», у м. Мукачеві та належить ОСОБА_3 Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шляхом обгородження частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, та проведенням на цій частині самочинного будівництва двох будівель, одна з яких повністю розміщується на земельній ділянці ОСОБА_3, а інша частково, а саме: у вигляді одного з кутів будівлі. Частина земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, та була самовільно зайнята ОСОБА_2 та ОСОБА_4 унаслідок її обгородження огорожею, є складної форми і має площу 120.3 м кв. і на ній проведено самочинне будівництво (а.с.122-135).

Доводи апеляційної скарги про недопустимість указаного висновку як доказу у справі суперечить положенням ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України, відповідно до яких висновок експертного дослідження є належним і допустимим письмовим доказом, який, до того ж, не спростований.

Призначена судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_2 будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза не була проведена через відсутність оплати з боку останнього.

Аналогічного клопотання у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заявляв.

Апеляційне твердження ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно вважав відповідачів забудовниками, оскільки повідомлення про початок будівельних робіт від нього до Мукачівського міськвиконкому не надходило, не заслуговує на увагу, бо зайвий раз свідчить лише про самочинність будівництва через відсутність дозвільних документів.

Так, відповідно до виданого ОСОБА_2 припису управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 31.03.2016 р. будівельні роботи по будівництву житлового будинку та навісу до нього проведені без дозвільних документів (а.с.36).

На момент ухвалення судового рішення припис не виконаний.

Доводи ОСОБА_2 із посиланням на п.п.22, 23 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тільки після вжиття заходів реагування і притягнення винної особи до відповідальності, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вказані пункти постанови Пленуму стосуються питання, коли особа має проектну документацію і дозвіл на будівництво, проте допустила істотне відхилення від проекту та/або істотно порушила будівельні норми та правила, що суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб.

Однак, спірні правовідносини виникли саме через відсутність у відповідачів як забудовників дозвільної документації.

За приписами ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: