Дата документу 14.06.2017
Справа № 334/1490/17
Провадження № 2/334/1785/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Адаменко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Разом з нею у квартирі зареєстрований, але не проживає син - ОСОБА_2, який з 2005 рок у виїхав на заробітки поза межі України, і з того часу за місцем реєстрації не проживає.

Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачці у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, вона несе додаткові витрати на утримання належного їй майна.

Позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Позивачка у судове засідання не зявилася, у заяві до суду просила справу розглядати у її в відсутність, підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.

Судова повістка, направлена відповідачу за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації його місця проживання, повернута до суду з відміткою поштового відділення «за отриманням не зявився».

У звязку з чим, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.. 224-226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №2173 від 25.09.1997 р . належить ОСОБА_1

Разом з нею у квартирі зареєстрований, але не проживає син - ОСОБА_2, який з 2005 рок у виїхав на заробітки поза межі України, і з того часу за місцем реєстрації не проживає.

Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачці у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, вона несе додаткові витрати на утримання належного їй майна, оскільки відповідач у квартирі не проживає, витрат на її у тримання не несе, будь-які належні йому речі у квартирі відсутні, що підтверджується актом про не проживання від 01.03.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а отже, ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 169, 212, 213, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 317,319,321,391 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким , що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.