Справа № 372/5084/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/643/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 18 03.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівМатвієнко Ю.О., Олійника В.І.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи служба у справах дітей та сім'ї Обухівської РДА, реєстраційна служба Обухівського МУЮ, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, про визнання договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Обухівської РДА, реєстраційна служба Обухівського МУЮ, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В., про визнання договору іпотеки недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вважає укладений договір таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки він був вчинений без дозволу органу опіки і піклування, оскільки на дату підписання оскаржуваного договору і на сьогоднішній день у спірному житловому будинку постійно проживала разом зі своєю матір'ю неповнолітня ОСОБА_9, бабусею якої є позивач.

Оскаржуваний договір іпотеки не відповідає вимогам законодавства України, так як він був вчинений без дозволу органу опіки та піклування та підлягає нотаріальному посвідченню та спеціальній реєстрації, є таким, що передбачає відмову від належних дитині майнових прав, є таким, що передбачає відчуження житла, право на користування яким має неповнолітня дитина в інтересах якої і заявлено позов.

Факт проживання неповнолітньої ОСОБА_10 підтверджується довідкою від 12.02.2015 року обслуговуючого кооперативу «Товариство жителів клубного містечка «Дрімленд», на території якого знаходиться переданий у заставу житловий будинок.

Просила визнати недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 29.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 873, визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 29.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 875, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що 29.10.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 873, предметом якого є належний ОСОБА_6 на праві власності житловий будинок.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому, зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги пояснення та доводи позивача щодо наявності заборгованості. Доводи апеляційних скарг співпадають із доводами позову.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Cудом першої інстанції встановлено, що 29.12.2007 року між ОСОБА_11, ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 купила і прийняла у власність частину земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Нещерівської сільської ради, розміром 0,37443 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

20.03.2008 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3744 га на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 19.

10.12.2012 року народилася ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження, повторно виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 18.03.2014 року, актовий запис 69.

30.09.2013 року ФОП ОСОБА_13 було складено висновок про вартість майна, відповідно до якого ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, становить 2 166 959 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2013 року, ОСОБА_6 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

21.10.2013 року ТОВ «Київоблпроектсервіс» було складено висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки площею 3744,0 кв. м., з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області становить 373 052 грн. 16 коп.

24.10.2013 року виконкомом Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області було видано довідку за № 161 про те, що в будинку АДРЕСА_1 який знаходиться в адміністративних межах Нещерівської сільської ради ніхто не зареєстрований.

29.10.2013 року ОСОБА_14 надав згоду своїй дружині ОСОБА_6 на укладення та підписання договору позики в якості позичальника на суму в гривнях еквівалентну 110 000 євро, договору іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, що розташована на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, в якості іпотекодавця, а також договору задоволення вимог іпотекодержателя в якості іпотекодавця, а також договорів про знесення змін та доповнень до вищезазначених договорів, за ціною та на умовах на її власний розсуд.

29.10.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 для забезпечення виконання боргових зобов'язань, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка, що розташована на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 873.

29.10.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_7 набув право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 875.

03.03.2015 року головою обслуговуючого кооперативу садове товариства «Дрімленд» було видано довідку про склад сім'ї або проживаючих у житловому приміщенні/будинку осіб за вих. № 23, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_6 та ОСОБА_9

В червні 2015 року виконкомом Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області було видано довідку за № 94 про те, що в житловому будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та постійно не проживає. За даною адресою неповнолітні, малолітні громадяни незареєстровані і постійно не проживають.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 51495750 від 11.01.2016 року, ОСОБА_7 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Судом також вказано, що при посвідченні договору іпотеки відповідач ОСОБА_6, як мати малолітньої ОСОБА_9 та її законний представник надала довідку Нещерівської сільської ради №161 від 24.10.2013 року, з якої видно, що малолітня ОСОБА_9 за місцем розташування житлового будинку не зареєстрована, та не проживає.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Посилання місцевого суду на відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-384цс15 та від 27.04.2016 року у справі №6-297цс15 відповідають матеріалам справи.

Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно не взято до уваги довідку голови ОК СТ «Дрімленд» від 03.03.2015 року, оскільки викладена в ній інформація свідчить про проживання малолітньої у спірному будинку на момент видачі довідки, а не станом на час укладення спірного договору.

Що ж до показів свідків допитаних судом першої інстанції під час розгляду справи, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції, також, вірно розцінив їх критично і не взяв до уваги, оскільки дані особи перебувають з позивачкою у родинних та дружніх стосунках, що може свідчити про їх побічну зацікавленість, а самі по собі свідчення спростовуються матеріалами справи.

Отже, доводи апеляційної скарги про неповне з»ясування судом першої інстанції обставин справи та неналежну оцінку наданим доказам, на думку колегії суддів є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною третьою статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції "Про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 16 березня 2016 року (справа № 6-2918 цс15), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо необгрунтовності та безпідставності позовних вимог у даному конкретному випадку є цілком законними, оскільки позивачем в ході розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що на час укладення спірного договору неповнолітня ОСОБА_9 мала право на користування спірним будинком.

Зі змісту оспорюваного договору, а саме п.п.f п.5.1. Статті 5 вбачається, що іпотекодавець гарантує та заявляє, про відсутність повноважень будь-яких третіх осіб щодо Предмету іпотеки (будь-якої його частини).

Крім того, наявні в матеріалах справи документальні підстави - довідка про реєстацію осіб у спірному будинковолодінню на час укладення договору свідчать про те, що ні малолітня ОСОБА_9 ні її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_14 (який надавав свою згоду) не були зареєстровані у даному будинку.

Також, не доведено позивачем, що малолітня ОСОБА_9, як член сім»ї власника будинку (ст. 405 ЦК України) на той час проживала в ньому разом з батьками, оскільки докази проживання батьків у даному будинку відсутні.

Не було доведено позивачем і тих обставин, що на час укладення спірного договору житловий будинок був єдиним місцем проживання батьків малолітньої, а відповідно і самої дитини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Ю.О.Матвієнко

В.І.Олійник