20.06.2017 Єдиний унікальний номер 205/4120/16-ц
Провадження № 2/205/535/17
20 червня 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
за участю секретаря Романової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування осіб, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №22» Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
30 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в праві користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (а.с.3-6), який ухвалою суду від 27 лютого 2017 року залишено без розгляду (а.с.113).
13 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування осіб, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №22» Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.38-41).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно ордеру на житло вона є користувачем квартири АДРЕСА_1.
Станом на теперішній час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачка, діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та відповідач, який тривалий час, а саме: з грудня 2013 року не проживає в даній квартирі. Його особистих речей в квартирі не має.
Посилаючись на те, що вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб у квартирі, у той час як відповідач тривалий час не проживає у вищевказаній квартирі, а також, у зв'язку із тим, що добровільно вирішити спір він не бажає, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою №40 в буд.№33 по вул.. Ближня у м. Дніпропетровську.
Позивачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити у повному обсязі (а.с.130).
Відповідач у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт із відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», що знаходяться в матеріалах справи (а.с.134-135).
Треті особи в особі своїх представників у судове засідання не зявились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Про причини неявки своїх представників не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи без участі своїх представників не надавали.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Житлового кодексу УРСР, інших законів України, практику Верховного Суду України.
Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №123 серії Н-11 виданого Ленінською районною у м. Дніпропетровську ради 27.12.2011 року, ОСОБА_8 із родиною в пять чоловік надано в користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с.51).
Станом на 30 червня 2016 року в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 (а.с.55).
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 06 вересня 2008 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року (а.с.46,47).
Починаючи із грудня 2013 року ОСОБА_3 у вказаній квартирі фактично не проживає, його особистих речей чи то іншого майна в квартирі не має, про що складено відповідні акти (а.с.56,57,58).
Так, згідно зі ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.
За ст.. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У відповідності до ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У відповідності до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №40 в буд. №33 по вул. Ближня у м. Дніпропетровську, є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 грн.
З урахуванням наведеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст.ст. 9, 18, 71, 72, 104 Житлового Кодексу Української РСР, ст. 14, 15, 16 Цивільного Кодексу України, ч. 2 ст. 2, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, ст.ст. 10,11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування осіб, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №22» Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №40 в буд. №33 по вул.. Ближня у м. Дніпрі, що є підставою для зняття його із реєстраційного обліку за даною адресою.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, судовий збір в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн.. 20 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.С. Шавула