АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста

Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року,

встановила:

26.03.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14 561,81 грн., яка складається з : 7 847,17 грн. - тіло кредиту, 2 152,83 грн. - прострочене тіло кредиту, 4 561,81 грн. - заборгованість за комісіями. Також просило відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 14.06.2011 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №002-29512-140611, за умовами якого банк відкриває держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa класичний, що міститься в додатку №1 до договору, та умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками.

У відповідності до умов договору держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць.

Оскільки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №002-29512-140611 від 14.06.2011 року в розмірі 14 561,81 грн. та суму судового збору в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином спірні правовідносини та не надав належної оцінки доказам позивача, у зв'язку з чим ухвалив необґрунтоване рішення в частині стягнення заборгованості за комісіями. Довідка про розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом у справі. Зазначивши в рішенні суду доведеним факт його заборгованості перед позивачем та суму цієї заборгованості, суд порушив ч.4 ст.60 ЦПК України, оскільки під час винесення рішення ґрунтувалось на припущеннях.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. За адресами, місця реєстрації та місця проживання, які він зазначив в апеляційній скарзі, судові повідомлення не отримує (а.с. 62,63 ).

З урахуванням тієї обставини, що клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи від 27 червня 2017 року було задоволено судом, а судові повістки - повідомлення за адресами, вказаними ним в апеляційній скарзі, він не отримує (а.с. 78, 79), враховуючи строк розгляду справи апеляційним судом, а також те, що відповідач мав можливість дізнатися про час та місце розгляду його апеляційної скарги, доказів поважності причин неявки суду не надав, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в його відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів відповідно до його умов.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 червня 2011 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №002-29512-140611 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, за умовами якого банк, відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства, відкриває клієнту поточний рахунок з використанням платіжної картки НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, випускає та/або надає в користування клієнту платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International та /або MasterCard Wordwide та/або ВОПС Дельта, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифному пакеті кредитна картка №1 ( Visa Classic неіменна), що міститься в додатку №1 до цього договору та згідно з умовами цього договору, Умовами надання картки і Правил.

Банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000 грн. (п.1.3 договору).

Клієнт картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обов'язковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов Тарифа до складу ОМП можуть включатись інші платежі.

Про згоду з умовами договору, отримання кредитної картки та ознайомлення з тарифами на обслуговування платіжної картки свідчать відповідні підписи відповідача (а.с.5-8).

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору кредиту, які відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, який є належним та допустимим доказом по справі, станом на 15.01.2014 р. за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 000 грн., по комісії в сумі 4561,81 грн. Останні платежі по поверненню кредиту та зняття готівкових коштів відбулися у грудні 2012 р. (а.с.15).

З огляду на те, що вина відповідача у правовідносинах, що виникли між сторонами, презюмується, а останній не довів належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або іншого розміру заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині, що стосується обґрунтованості стягнення пені.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, правові підстави для нарахування пені визначені п. 1.7 Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет "Кредитна картка №1" (а.с.8).

Так, згідно вказаного пункту плата за обслуговування кредитного залишку включає в себе надання послуг інформування держателя про стан кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку. Плата нараховується щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, від суми використання кредитних коштів станом на день нарахування. Сплачується у день поповнення карткового рахунку. Включається в ОМП.

Відповідно до наданого суду розрахунку, розмір простроченої комісії станом 14.01.2014 р. становить 4251,85 грн. При цьому комісія в сумі 309 грн. 96 коп. нарахована за 1 день - 15.01.2014 р., що суперечить умовам укладеного договору. Представник позивача не міг пояснити підстави нарахування вказаної суми, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях.

З огляду на недоведеність позовних вимог у вказаній частині, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення з відповідним зменшенням суми заборгованості, що підлягає стягненню, до розміру 14 251,85 грн. (14561,81 грн. - 309, 96 грн.).

В іншій частині доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з таких підстав.

За положеннями ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, податки, комісії або інші платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів на дії,які не є послугою у визначенні цього договору, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 ,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З огляду на те, що сума комісії є сталою, незмінною протягом всього часу дії договору та встановлена за надання відповідачу послуг інформування про стан його кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку, а не за дії, які банк здійснює на власну користь, за відсутності доказів того, що такі послуги відповідачу не надавались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року змінити.

Зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з 14 561 грн.81 коп. до 14 251 грн. 85 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/4843/14

Апеляційне провадження №22-ц/796/7751/2017

Головуючий в суді першої інстанції: Мальченко О.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.