Справа № 2-56/11
Провадження № 4-с/442/146/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Скажниця ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2. Скаргу мотивує тим, що 15 травня 2017 року на її заяву про видачу постанов про відкриття виконавчого провадження було надано копії постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №45219434 від 24.10.2014 року та ВП №45219680 від 24.10.2014 року, які винесені ст.державним виконавцем Фурдигою В.О. ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про примусове виконання ухвали №1306/56/2011, виданої 28.12.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо сплати ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_4 15000дол.США в гривневому еквіваленті - по 7500 дол.США кожній.

Про наявність таких виконавчих проваджень їй стало відомо з інтернетсайту електронних торгів, де виставлено на продаж належний мені на праві власності житловий будинок №146 по вул.Горішна Брама в м.Дрогобичі 11 травня 2017 року, а постанови про відкриття виконаних проваджень їй вручили тільки 17.05.2017 року згідно моєї заяви від 15.05.2017 року.

Отримавши вказані постанови через інтернетресурс зайшла на фіційний сайт Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, де отримала письмову інформацію по вказаних виконавчих провадженнях.

Так по виконавчому провадженню №45219434, стягувач ОСОБА_3 визначена сума до стягнення 81585 гривень та 15.01.2015 року накладено арешт на майно; 22.03.2016 року та 29.09.2016 року призначений експерт у виконавчому провадженні.По виконавчому провадженню №45219680, окрім відкриття виконавчого провадження не вчинено жодних виконавчих дій. Вважає, що дії старшого державного виконавця по відкриття вказаних виконавчих проваджень, винесенню постанови про арешт майна та призначення експерта є незаконними, постанови підлягають скасуванню, виходячи з наступного. З оскаржуваних постанов вбачається, що державний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду по справі №1.306/56/2011 про закриття провадження у справі у звязку з визнанням мирової угоди за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третіх осіб: Дрогобицької державної нотаріальної контори №1 та Дережицької сільської ради про визнання заповіту недійсним. З ухвали суду вбачається, мирової угоди вбачається, що на підставі п. 4 ч. 1ст. 205, ч.6 ст. 154 ЦПК України Дрогобицький міськрайонний суд ухвалив визнати мирову угоду укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Вважає, що вказана ухвала Дрогобицького міськрайонного суду, яка вступила в законну силу 03.01.2013 року не є виконавчим документом у розумінні ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Оскільки на виконання даної мирової угоди повинен був би бути виданий виконавчий лист, вважає що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження є неправомірними.

Також просить поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження їй не вручалась.

В судовому засіданні скаржниця та її представник скаргу підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеному. Також скаржниця пояснила, що виконавець за місцем її проживання описував майно, однак жодного документа їй не вручав, не пояснював причини цього, постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно їй не вручались. Коли звернулась про правову допомогу, тоді адвокату була надана така постанова.

Державний виконавець Фурдига В.О. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, пояснивши, що скаржниця пропустила строк на оскарження дій виконавця. Крім того їй було відомо про виконавче провадження , оскільки при ній було описане майно. Також пояснив, що постанови про вчинення виконавчих дій повинні сторонам надсилатись рекомендованою кореспонденцією, однак можливо цього зроблено не було через відсутність коштів.

Стягувач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила, оскільки вважає дії виконавця правомірними.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали виконавчого провадження АСВП 45219434 та АСВП45219680 , матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ст.385 ЦПК України Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 отримала копії постанов про відкриття провадження 17.05.2017року на її заяву від 15.05.2017року. Інших підтверджуючих документів про отримання таких виконавчих документів в матеріалах виконавчих проваджень немає, що свідчить про те, що скаржниця не була повідомлена про існування таких належним чином.

Твердження державного виконавця про те, що скаржниця була повідомлена про дії, що вчиняються виконавцем, так як була присутня при складанні акту опису майна , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином суд вважає, що строк звернення до суду зі скаргою пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду по справі №1-306/56/2011 про закриття провадження у справі у звязку з визнанням мирової угоди за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третіх осіб: Дрогобицької державної нотаріальної контори №1 та Дережицької сільської ради про визнання заповіту недійсним на підставі п. 4 ч. 1ст. 205, ч.6 ст. 154 ЦПК України Дрогобицький міськрайонний суд ухвалив визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, виданих судами.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 зазначеного вище Закону визначено, що державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

07.10.2016р. у ВДВС Дрогобицького МРУЮ надійшли заяви стягувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про прийняття до виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 28.12.2012року про визнання мирової угоди , оскільки така мирова угода виконана лише частково.

Державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України „Про виконавче провадження 24.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано добровільний термін виконання до 30.10.2014 року.

Відповідно до 4.1,2 ст.368 ЦПК України питання, повязані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває у кількох місцях, або рішення ухвалено на користь кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконаним листом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження виконавче» провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1,4.4, ч.5 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона грунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, визнана судом, може бути підставою для примусового виконання на підставі виконавчого листа.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року передбачалося, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Положення п.5 ст. З цього Закону виключено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який набрав чинності .1 січня 2004 року. На час постановлення судом ухвали про визнання мирової угоди (22 червня 2009 року) зазначена мирова угода не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у ст. 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 6 ч.І ст. 26 цього Закону).

Отже, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду по справі №1306/56/2011 від 28.12.2012 року про закриття провадження у справі у звязку з визнанням мирової угоди за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третіх осіб: Дрогобицької державної нотаріальної контори №1 та Дережицької сільської ради про визнання заповіту недійсним не є виконавчим документом у розумінні ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень, вона не відповідає обовязковим вимогам до виконавчого документу, які були визначені ст. 18 вказаного Закону.

Треті особи у відповідності до ст.368 ЦПК України зобовязані були звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого листа. Виконавчий лист на виконання вказаної ухвали суду Дрогобицьким міськрайонним судом не видавався. Також у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Крім того, державний виконавець у порушення вимог ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час спірних правовідносин, прийняв до виконання ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 28.12.2012 року після закінчення строку предявлення до виконання виконавчого документу, постанови про відкриття виконавчих проваджень винесені 24.10.2014 року при встановленому терміні - один рік з дня набрання рішенням законної сили.

Вказані обставини є підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, накладення арешту на майно.

Щодо визнання незаконною постанови про призначення експерта, то суд в задоволенні такої вимог відмовляє, оскільки така постанова відсутня в матеріалах виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд-

Ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, як такий, що пропущений з поважних причин.

Визнати дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №45219434 та ВП №45219680 неправомірними.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №45219434 від 24.10.2014 року та ВП №45219680 від 24.10.2014 року, які винесені ст.державним виконавцем Фурдигою В.О. ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про примусове виконання ухвали №1306/56/2011, виданої 28.12.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом, про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо сплати ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_4 15000дол.США в гривневому еквіваленті - по 7500 дол.США кожній.

Скасувати постанову від 15.01.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45219434.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Б.Нагірна