Провадження №2-о/225/135/2017
Справа №225/882/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне та вмотивоване)

16 червня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

присяжних: Величко Г.М., Верстюк А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

представника заявника: ОСОБА_3,

представника Служби у справах дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника УПФ України в м.Дзержинськ Донецької області: Кузнецової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м.Торецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_7, заінтересовані особи - Орган опіки та піклування та Служба у справах дітей Торецької міської ради Донецької області, Управління Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області, про визнання особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_7 звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою, в якій просить визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від якого у них народився син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

20.09.2004 року, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 20.09.2004 року, шлюб між подружжям був розірваний.

На початку проведення АТО в м.Донецьк, а саме, 04.07.2014 року, ОСОБА_8 на прохання заявниці оформив нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з території України (а.с.8).

При цьому, в бесіді з заявницею ОСОБА_8 повідомив останній, що збирається поїхати на заробітки до Росії. З цього моменту заявниця його більше не бачила. Будь який зв'язок з колишнім чоловіком також було загублено, з серпня 2014 року від нього не було ніяких повідомлень.

За місцем постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мешкає.

З червня 2015 року заявниця намагалась знайти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, для того щоб взяти нотаріально посвідчену згоду на виїзд з дитиною за кордон на новий період, але її намагання залишились марними. Визнання ОСОБА_8 безвісно відсутнім необхідно заявнику для можливості вільного пересування з дитиною за межі країни.

Уповноважений представник заявника - ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_7 на підставі договору про надання юридичних (адвокатських) послуг №б/н від 07.02.2017 року, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

ОСОБА_8 у судове засідання не з'явився. Зважаючи на проживання останнього на тимчасово неконтрольованій українською владою території, про дату та час розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення на офіційному сайті судової влади України.

Уповноважений представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області, проти задоволення позову заперечував, наполягав на недостатності наявних у справі доказів для визнання особи безвісно відсутньою.

Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Торецької міської ради Донецької області, позовні вимоги підтримали, зазначили, що прийняття судом рішення про визнання ОСОБА_10 безвісно відсутнім відповідатиме інтересам дитини.

В судовому процесі в якості свідка приймала участь ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, близька подруга заявниці, залучена судом до участі у справі за заявою уповноваженого представника заявника згідно вимог ст.136 ЦПК України.

Дослідивши матеріли справи, та надані докази в їх сукупності, вислухавши думку сторін та свідка, судом встановлено наступне:

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від якого у них народився син - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2002 року, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №188.

20.09.2004 року, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 20.09.2004 року, шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 20.09.2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис №312.

На початку проведення АТО в м.Донецьк, а саме, 04.07.2014 року, ОСОБА_8 на прохання заявниці оформив нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з території України (а.с.8).

При цьому, в бесіді з заявницею ОСОБА_8 повідомив останній, що збирається поїхати на заробітки до Росії. З цього моменту заявниця його більше не бачила. Будь-який зв'язок з колишнім чоловіком також було загублено, з серпня 2014 року від нього не було ніяких повідомлень.

За місцем постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мешкає.

З червня 2015 року заявниця намагалась знайти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, для того щоб взяти нотаріально посвідчену згоду на виїзд з дитиною за кордон на новий період, але її намагання залишились марними. Визнання ОСОБА_8 безвісно відсутнім необхідно заявнику для можливості вільного пересування з дитиною за межі країни.

Відповідно до ч.1 ст.248 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також, запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Однак, у зв'язку з тим, що м.Донецьк знаходиться на тимчасово неконтрольованій українською владою території, виконати вимоги ч.1 ст.248 ЦПК України не виявляється можливим.

Разом з цим, в порядку підготовки справи до розгляду, судом було зроблено наступні запити: до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області про надання інформації щодо знаходження ОСОБА_8 у розшуку; до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про можливе працевлаштування ОСОБА_8 на території України у період з серпня 2014 року по теперішній час; запит до державної Прикордонної служби України про надання інформації щодо перетинання ОСОБА_8 державного кордону у період з серпня 2014 року по теперішній час.

Відповідно до отриманої інформації з Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області за №1834/07 від 01.03.2017 року (а.с.32) вбачається, що в базі даних ІКІС СПОВ щодо сплати страхових внесків по фізичній особі ОСОБА_8 будь-які відомості - відсутні. Наведене свідчить про те, що у період з серпня 2014 року по теперішній часОСОБА_8 на території України офіційно не працював.

Згідно інформації Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області №4925/202/0517 від 29.03.2017 року та №5033/202/0617 від 30.03.2017 року (а.с.60,68), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, був перевірений за обліками ОВС Донецької область та по базі даних «Амор», в результаті чого було встановлено, що останній в розшуку Торецьким ВП та Донецької області - не знаходиться.

Більш того, суд зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази навіть намагання заявницею розшукати ОСОБА_8 шляхом оголошення останнього у розшук (відповідні заяви, повідомлення заявниці про зникнення особи до органів внутрішніх справ тощо).

В свою чергу, відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслужби №0.64-11294/0/15-17 від 31.03.2017 року (а.с.70), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, 11.08.2014 року поїздом 10 Донецьк-Москва перетнув державний кордон країни в пункті пропуску Харків-Пасажирський. Іншої інформації з приводу перетинання ОСОБА_8 українського кордону немає.

В той же час, враховуючи, що адреса постійного місця проживання ОСОБА_8 у м.Донецьк находиться на тимчасово неконтрольованій українською владою території, можна припустити, що останній міг в'їхати на територію м.Донецьк повз державну Прикордонну службу України.

Слід зазначити також, що представлені уповноваженим представником заявника в якості доказів Акти вуличного комітету №б/н від 27.03.2017 року та №б/н від 22.05.2017 року за підписами сусідів ОСОБА_12, ОСОБА_13 дійсно свідчать про те, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Натомість, в зазначених актах відсутній період непроживання ОСОБА_8 за згаданої вище адресою, а отже, зробити вісновок щодо його відсутності за адресою: АДРЕСА_1 понад встановлений чинним законодавством України строк, що є правовою підставою для визнання особи безвісно відсутньою, суд не може.

Залучений до участі у справі свідок під присягою повідомила суду, що особисто бачила ОСОБА_8 ще в 2013 році. Навесні 2015 року під час розмови з сусідами ОСОБА_8 свідку стало відомо, що за місцем свого постійного мешкання останній понад рік відсутній.

Проте, к показам даного свідка суд ставиться критично, оскільки, як було встановлено під час допиту, свідок на території України тривалий час не проживає, оскільки мешкає у Республіці Беларусь. В м.Донецьку свідок буває декілька разів на рік, більш того, місце реєстрації свідка у м.Донецьку знаходиться в іншому будинку та навіть на іншій вулиці ніж та, на якій постійно мешкає/мешкав ОСОБА_8, що підтверджує думку суду з приводу того, що обгрунтований висновок щодо непроживання більше року ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 свідок зробити не міг.

Дані ж щодо відсутності ОСОБА_8 за місцем постійного мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_1, свідку відомі зі слів сусідів, при цьому, особисті дані цих сусідів свідком суду повідомлено не було, в якості свідків з метою підтвердження викладених в заяві фактів зазначені сусіди не заявлені.

Інших відомостей про відсутність ОСОБА_8 в місці постійного проживання заявницею та її уповноваженим представником суду не надано, під час розгляду справи судом не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини, встановлені судом факти та досліджені під час розгляду справи докази, у тому числі покази свідка, за умов ненадання суду належних доказів відсутності особи в місці постійного проживання протягом встановленого законом строку, за умов відсутності доказів вчинення заявником дій щодо розшуку особи з представленням суду постанови органів внутрішніх справ про оголошення особи у розшук, суд дійшов висновку щодо недоведеності заявником факту відсутності ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в місці його постійного проживання понад один рік, та, як наслідок, щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.43 ЦК України ст.ст.10,57,58,60,213,248,249 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Присяжні