АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/204/17 Головуючий суддя 1-ї інстанції - Мамалуй М.В.
Провадження № 22-ц/790/3905/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
сімейних правовідносин про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М., Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

12 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що від сумісного проживання сторін без укладення шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 серпня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2016 року розірвано.

Шлюбні відносини фактично припинені в жовтні 2014 року, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Дитина проживає разом в ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. З жовтня 2014 року відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням остаточних уточнень, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. та аліменти за минулий час за 26 календарних місяців в розмірі 39 000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, зменшити розмір аліментів до ? частини мінімальної заробітної плати (800,00 грн.). При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необґрунтованим та не мотивованим.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ОСОБА_5 був присутній в судовому засіданні 03 липня 2017 року. В судове засідання 10 липня 2017 року представник позивача та позивач не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 68).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового положення відповідача та відсутності на його утриманні інших осіб, доцільно визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час, зазначив, що ОСОБА_3 не було доведено, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час, сторонами не оскаржується, зважаючи на що, колегія суддів рішення суду в даній частині не перевіряє.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що від сумісного проживання сторін без укладення шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

30 серпня 2013 року між сторонами зареєстрований шлюб, який заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2016 року розірвано (а.с. 7,8).

ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_3

Відповідач будь-яку іншу особу на утриманні не має.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, зважаючи на що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі є обґрунтованим. Проте, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 184 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на зазначене, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо присудження аліментів у частці, розмір якої становить ? частину мінімальної заробітної плати є необґрунтованим, та таким що суперечить змісту ч.3 ст. 181 та ч.1 ст. 184 СК України. Нормами СК України взагалі не передбачено стягнення аліментів у частці від мінімальної заробітної плати.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру аліментів.

З аналізу матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_1 не має постійної роботу та його дохід є мінливим. Разом з тим, він є працездатним, має задовільний стан здоров'я.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За таких обставин, суд при визначенні розміру аліментів повинен враховувати зобов'язання обох батьків утримувати дитину.

ОСОБА_3 до суду першої та апеляційної інстанції не було надано належних доказів щодо її матеріального стану.

Проте, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд повинен враховувати також і участь матері в утриманні дитини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в порушення вимог ст. 182 СК України суд першої інстанції необґрунтовано не врахував майновий стан відповідача, не встановив матеріальний стан ОСОБА_3 та не взяв до уваги належний також і їй, відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину, зважаючи на що в порушення ч.4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та без з'ясування стану матеріального становища платника аліментів дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів в розмірі 1 500,00 грн. щомісяця.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів дійшла висновку про доцільність стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі 1 200,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на зазначену норму ОСОБА_3, у разі покращення матеріального становища відповідача, не позбавлена права повторного звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Таким чином, керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.2, 3 ч.1 ст. 309, ст. 313, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2017 року - змінити.

Зменшити розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень 00 копійок) до 1 200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук