Справа № 308/5560/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 травня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої - судді Лемак О.В..,

при секретарі Ревачко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правових послуг діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку за адресою м. Ужгород, вул. Стефаника, 15. Зазначає, що у будинку також зареєстрована ОСОБА_3. Вказує, що відповідачка у будинку не проживає вже понад чотири роки, участі в утриманні житла не приймає, На даний час будинок знаходиться в стані, що потребує капітального ремонту.

Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду.

На підставі наведеного просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком №15 по вул. Стефаника у м. Ужгороді.

В судове засідання позивач не зявився, однак від його представника надійшла заява, згідно якої просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, а тому в порядку ст. 169 ч.4 ЦПК України, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, являється власником будинку, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Стефаника,15, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого старшим державним нотаріусом контори Першої Ужгородської державної контори ОСОБА_4, від 21.04.1978 року, реєстр №6589, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38760703 від 09.06.2015 року, договором дарування часток житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, від 11.12.1999 року, реєстр 4498, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №47723355 від 16.11.2015 року.

Як вбачається з довідки КП ЖРЕР №4 від 20.02.2017 року №633, у будинку за адресою м. Ужгород, вул. Стефаника, 15, зареєстрована ОСОБА_3, але фактично не проживає.

З акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 20 лютого 2017 року слідує, що ОСОБА_3, зареєстрована у вказаному будинку, але ніякої у часті в утриманні житла не приймає особливих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали ОСОБА_3 в будинку немає.

Судом встановлено, що відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації, продовжує всупереч волі позивача бути зареєстрованим у зазначеному будинку.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком №15, що знаходиться по вул. Стефаника у м. Ужгороді є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224, 226, 227, 233ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 379, 383, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі договору про надання правових послуг діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №15, що знаходиться по вул. Стефаника в м. Ужгороді.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6