Справа №504/3804/14-ц
№2/504/144/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
судді Рідник І.Ю.
секретарів: Омелюх О.А., Твардовського О.В., Сокурцової Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
Позивач уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити по підставам, викладеним його представником.
Представник відповідача - МТСБУ, ОСОБА_6, позов в частині вимог до страхового бюро не визнав, зазначивши, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 мав поліс цивільної відповідальності укладений з ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах», яке і повинно нести відповідальність перед потерпілим в межах визначеного законодавством ліміту. МТСБУ, відповідно до положень ст.41 п.41.1 п.п.«ґ» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», здійснює відшкодування шкоди у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ста-ном на день розгляду справи у МТСБУ відсутня інформація про відкриття провадження відносно ОСОБА_3 «СК «Ін-
комстрах» про банкрутство. За викладених обставин, просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог до МТСБУ.
Представник відповідача ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надходило, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутність.
Заслухавши сторони та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.09.2013 року біля 20.07 год. по на 21 км. автодороги «Одеса-Мелитополь» ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, в порушення п.10.3 ПДР України, при перестроюванні в інший ряд не дав дорогу автомобілю НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, який рухався в попутному ряді ліворуч, внаслідок чого допустив зіткнення, від якого автомобіль «Деу» виїхав на узбіччя та перекинувся в кювет. В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.
Згідно постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.10.2013 року, справа №504/3578/13-п, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29.09.2013 року біля 20.07 год. на 21 км. автодороги «Одеса-Мелітополь» за порушення п.10.3 Правил дорожнього руху України, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425.00 гривень /а.с.9/.
За загальними правилами відшкодування майнової шкоди, визначеними ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої позивачу ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля завдана шкода, підтверджується постановою суду від 21.10.2013 року.
Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодування завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Деу Ланос», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, за клопотанням позивача судом була призначена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновку експерта №5/16-Є від 21.06.2016 року ринкова вартість автомобіля на день призначення експертизи складає 95 878.00 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля на теперішній час складає 97 771.42 грн., вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу автомобіля 2007 року випуску станом на 2013 рік складає 45 999.04 грн., а фактична ринкова вартість автомобіля на момент скоєння ДТП, що мала місце 29.09.2013 року, складає 40 295.00 грн. /а.с.145-185/.
За таких умов ремонт вказаного автомобілю є економічно необґрунтованим та позивач визнав його фізично знищеним.
У п.15 постанови №4 від 01.03.2013 року розяснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість відновлювального його ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-ІУ, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підви-щеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст.21 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року, в редакції від 24.09.2008р., на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно із п.13.1 ст.13 цього Закону.
Згідно ст.3 Закону №1961-ІУ обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок до-
рожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2, будучи власником наземного транспортного засобу, застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах», та отримав страховий поліс №АС/2105488 зі строком дії з 15.06.2013р. по 14.06.2014р., де страхова сума (ліміт відповідальності) перед третіми особами у разі завдання шкоди майну встановлена 50 000 грн., сума франшизи - 510 грн. /а.с.30/.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст.22 Закону №1961-ІУ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.33 Закону №1961-ІУ у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання до-рожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках передбачених ст.41 цього Закону МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4 ст.33).
Відповідачем ОСОБА_2 надані суду докази про письмове повідомлення 01 жовтня 2013 року Страхову компанію «Інкомстрах» про настання страхового випадку, який мав місце 29.09.2013 року о 20.07 год. на 21 км автодороги «Одеса-Мелітополь» /а.с.31/, та страховою сумою по страховому полісу №АС/2105488 від 14.06.2013 року повністю покривається відповідальність відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за шкоду, завдану в наслідок ДТП пошкодженням автомобіля позивача, фактична вартість якого на день скоєння ДТП, згідно екс-пертного висновку становила 40 295.00 грн.
Отже, виходячи із вищезазначених положень та встановлених судом обставин, суд дійшов до висновку, про відсутність підстав про покладання на відповідача ОСОБА_2 обов'язку по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої позивачу пошкодженням його автомобіля, відшкодування якої повинний здійснити страховик.
Безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню є також вимоги позивача про солідарне стягнення завданої шкоди з ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах» та МТСБУ.
Згідно п.39.1 ст.39 Закону №1961-ІУ Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним обєднанням страховиків, які здійснюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідачем ОСОБА_2 договір страхування цивільно-правової відповідальності було укладено з ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах», який діяв на момент ДТП. Свій статус асоційованого члена МТСБУ страховик відповідача втратив з 04.02.2014 року, згідно листа МТСБУ /а.с.78/, тобто станом на 14.06.2013 року мав право на укладання договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності з відповідачем ОСОБА_2
Згідно п.37.3 ст.37 Закону №1961-ІУ, незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ), не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до положень пп.«ґ» п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Стороною позивача не доведено суду, що ОСОБА_3 «СК «Інкомстра» ліквідовано або визнано банкрутом.
Отже, відповідальною особою перед позивачем ОСОБА_1 в межах визначеного законодавством ліміту відповідальності є ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах».
Відповідно до п.36.5. ст.36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно з п.9 ст.16, ст.1167 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню моральної (немайно-вої) шкоди, визначених ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних и фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК).
У п.5 постанови №4 від 31.03.1995 року розясно, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її запо-діювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи що, як доведене вище, дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача ОСОБА_2, позивач повно обґрунтував свої моральні страждання, які він переніс у звязку з пошкодженням відповідачем його автомобіля, вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена обґрунтовано, але сума, на яку позивач оцінив свої моральні страждання, на думку суду, є завищеною, тому підлягає задоволенню частково, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості.
За викладених обставин, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в розмірі пять тисяч гривень, яка, на думку суду, повністю співрозмірна з завданою позивачу моральною шкодою.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені і документально підтвердженні судові витрати.
З матеріалів справи убачається, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 243.60 грн. /а.с.6/, за оплату експертизи 2200 грн. /а.с.107/, за правову допомогу 3400 грн. /а.с.87/, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 «СК «Інкомстрах» на користь позивача.
На підставі ст.ст.15,16,23,1166,1167,1188,1192,1194 ЦК України, ст.ст.3,21,22,33,36,37,39,41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» і керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,209,212-215,294 ЦПК України, суд
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України повністю.
В решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя