АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/6293/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 703,58 доларів США, що еквівалентно 99 922 грн. 59 коп. в рахунок стягнення боргу за договором позики від 29.08.2007 року, 992 грн. 56 коп. судового збору, а всього 3 703,58 доларів США та 992 грн. 56 коп.

В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 4600 доларів США боргу за договором позики від 11.06.2007 року, 1232 грн. 80 коп. судового збору - відмовлено.

В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 896,42 доларів США боргу за договорами позики від 11.06.2007 року та від 29.08.2007 року, 240 грн. 24 коп. судового збору - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Позивач проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 4 600 дол. США, що становить 33 298 грн..

Посилається на те, що 11.06.2007 року відповідачами від позивача були отримані грошові кошти у сумі 5 000 дол. США з зобов`язанням повернути до 12.06.2008 року, що підтверджується договором позики. Крім того, 29.08.2007 року ОСОБА_1 отримав позику у позивача в сумі 5 000 дол. США і зобов`язався їх повернути до 01.01.2008 року, що підтверджується розпискою. Протягом 2009 - 2013 років позивачу частинами було повернуто 5 400 дол. США, таким чином, заборгованість відповідачів становить 4 600 дол. США, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від ОСОБА_2 була отримана позика у сумі 5 000 дол. США, з зобов`язанням повернути до 12.06.2008 року, що підтверджується договором позики (а.с.4).

29.08.2007 року ОСОБА_1 від ОСОБА_2 були отримані грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, із зобов'язанням повернути позичені кошти у строк до 01.01.2008 року, що підтверджується розпискою (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року роз'яснено, що згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не підписував договір позики від 11.06.2007 року про отримання від позивача 5 000 дол. США в позику суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки вони спростовуються вищевказаною правовою позицією Верховного Суду, крім того, підтверджуються його показаннями, наданими в судовому засіданні, що він визнає свій підпис у даному правочині, і тільки після запитань позивача коли він сподівається повернути кошти, відповідач відповів, що підпис в даному договорі він не ставив.

При цьому, суд оцінив зміст анкетних даних відповідачів і саме паспортні дані ОСОБА_1 співпадають як у договорі позики від 11.06.2007 року, так і у розписці від 29.08.2007 року.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів відповідно до приписів ст. 58-59 ЦПК України, які б спростували належність його підпису у договорі позики від 11.06.2007 року, при цьому, сам відповідач не зміг пояснити чому при його особистій заборгованості у 5 000 дол. США за розпискою від 29.08.2007 року він повернув позивачу 5 400 дол. США, розуміючи, що сплатив більшу суму, ніж передбачено правочином.

Як встановлено з розписок про повернення позичених коштів, наданих ОСОБА_1, позивачу було повернуто 2 700 дол. США (а.с.38, 41, 45), також здійснювались платежі в гривнях на різні суми, а саме: 10.04.2010 року - 1 500 грн., що еквівалентно 189,16 дол. США, 12.05.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,10 дол. США, 08.07.2010 року - 1 500 грн., що еквівалентно 189,63 дол. США (а.с.39), 07.09.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 63,21 дол. США, 11.10.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,42 дол. США (а.с.40), 10.11.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,42 дол. США, 23.11.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 62,97 дол. США, 12.12.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 125,79 дол. США (а.с.41), 17.08.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,74 дол. США, 14.05.2011 року - 1 000 грн., що еквівалентно 125,31 дол. США, 11.10.2011 року - 1 500 грн., що еквівалентно 188,21 дол. США (а.с.42), 12.09.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 30.09.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 29.10.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США (а.с.43), 08.07.2012 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 24.07.2013 року - 4 000 грн., що еквівалентно 500,63 дол. США (а.с.44), 21.05.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 63.05 дол. США, 01.07.2010 року - 4 600 грн., що еквівалентно 581,54 дол. США (а.с.45), а в загальному було повернуто 3 596,42 дол. США.

Таким чином, ОСОБА_4 було повернуто 6 296,42 дол. США. (2 700 дол. США + 3 596,42 дол. США).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 виконав умови договору позики від 11.06.2007 року і його борг залишився лише по договору позики, оформленому у вигляді розписки від 29.08.2007 року.

Оскільки позивач виконала умови позики, надавши відповідачам за договором позики від 11.06.2007 року грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США, а відповідачі в свою чергу повернули позичені кошти, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні частини позову про стягнення з ОСОБА_3 4 600 дол. США.

Крім того, встановивши, що ОСОБА_2 ОСОБА_1 29.08.2007 року у борг було надано 5 000 дол. США, з яких відповідачем було повернуто 1 296,42 дол. США, виходячи з розрахунку 6 296,42 дол. США - 5 000 дол. США = 1 296,42 дол. США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 3 703,58 дол. США (5 000 дол. США - 1 296,42 дол. США = 3 703,58 дол. США), що еквівалентно 99 922,59 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення судуповинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

ОСОБА_1 в судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що позичив у борг у ОСОБА_2 5000 дол. США, а у зв'язку з підтриманням з її сином тісних дружніх стосунків повернув суму в розмірі більшому, аніж зобов'язався, а саме 6500 дол. США.

Колегія суддів оцінює критично вказані пояснення, оскільки вони не підтверджені належними доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору позики від 11.06.2007 року укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання про визнання недійсним вказаного договору відповідачами не порушувалося та вказаний договір сторонами не оспорювався.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки до суду першої інстанції з відповідною заявою ОСОБА_1 не звертався.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді