Справа № 2-1382/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого-судді Борис О.Н., за участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

В грудні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши вимоги і травні 2011 року просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 74966,09 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 28.07.2008 р. він на своєму автомобілі НОМЕР_1 рухався по головній дорозі, одночасно до перехрестя по другорядній дорозі наблизився автомобіль «Фольксваген Пассат» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належав ОСОБА_3 Водій вказаного автомобіля, в порушення вимог ПДР України не надав переваги у русі автомобілю позивача, що рухався по головній дорозі, через що відбулося зіткнення обох автомобілів. Внаслідок ДТП автомобілі були пошкоджені, позивач також отримав легкі тілесні ушкодження і проходив медичне лікування. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2008 р., залишеною без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 р. ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП, але справу закрито з нереабілітуючих підстав у звязку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Вимоги щодо солідарного стягнення завданої шкоди до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 позивач обґрунтував тим, що відповідачка не мала права передавати в управління автомобіль своєму сину, який на той час знаходився під нагадом лікаря нарколога через вживання психоактивних речовин. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідачів солідарно завдану матеріальну шкоду в сумі 74966 грн., яка складається з:- 64449,71грн. вартості збитків пошкодженого автомобіля; - 600грн. витрати на проведення оцінки; - 170,40 грн. витрат на медикаменти; - 730 грн. вартість авто евакуатора; - 15,98 грн. витрат на направлення телеграм відповідачам про проведення оцінки; 250 грн. витрат за оформлення довіреності на правову допомогу. Також позивач просив стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та судові витрати по справі.

У вересні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в якому кожна окремо просила стягнути з відповідачів солідарно на свою користь завдану внаслідок ДТП моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили ( а.с. 138,142).

В обґрунтування зустрічного позову відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 вказала, що є матірю відповідача за первісним та її зустрічним позовом ОСОБА_4, а також була власником автомобіля «Фольксваген Пассат» д.н. НОМЕР_2, яким керував її син під час ДТП. Вважає, що у події ДТП винен відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, що був водієм автомобіля НОМЕР_1 і рухаючись по головній дорозі порушив ПДР України, маючи технічну можливість запобігти ДТП. Вказані обставини підтверджені висновком експертного дослідження, проведеним за заявою позивачки ОСОБА_3 Враховуючи, що її автомобіль був майже новим, а після аварії його прийшлося продати, позивачка зазнала у звязку з цим моральних страждань, які оцінює у сумі 50 000 грн. і просить стягнути їх солідарно з обох водіїв.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини , зазначені у позовній заяві, у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 просив відмовити , за недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_3 проти вимог ОСОБА_1 заперечувала у повному обсязі, просила відмовити, на задоволенні заявлених нею вимог про стягнення моральної шкоди наполягала.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3, просив відмовити.

Допитаний судом за клопотанням ОСОБА_3 експерт ОСОБА_7 суду пояснив, що за заявою ОСОБА_3 25.06.2012 року ним проведено експертне автотехнічне дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Вихідні дані для проведення дослідження були надані ОСОБА_3 у письмовій заяві. За результатами дослідження ним зроблені висновки, а саме: у даній дорожній обстановці, для забезпечення безпеки руху, з технічної точки зору; водії повинні були діяти: водій ОСОБА_4 згідно вимог п.16.3 , 16.11 і дорожнього знаку 2.1 «Уступи дорогу» ПДР України; водій ОСОБА_1 згідно вимог п.12.3 ПДР України. Водій ОСОБА_1 при заданих вихідних даних, мав технічну можливість , попередити зіткнення с автомобілем під керуванням водія ОСОБА_4; в заданій дорожній обстановці,

з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_1 не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з даним ДТП.

Вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судом встановлено, що 28 липня 2008 року о 14.30 год. на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг по вул. Електрозаводська і Обїзної дороги у м. Кривому Розі сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, що рухався по головній дорозі та автомобіля «Фольксваген Пассат» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по другорядній дорозі. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2008 р. встановлено вину водія ОСОБА_4 у події ДТП внаслідок невиконання ним вимог дорожнього знаку 2.1. «Надати дорогу» під час проїзду нерегульованого перехрестя. Проте провадження у адміністративній справі закрито внаслідок спливу строків накладення адміністративного стягнення (т.1 а.с.12).

Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 р. у якій також підтверджено вину водія ОСОБА_4 у події ДТП, що сталася 28.07.2009 р. та підтверджено створення водієм ОСОБА_4 перешкоди для руху автомобіля «КІА» внаслідок самовпевненого ненадання останньому за визначенням п. 1.10 ПДР України права першочергового проїзду перехрестя в порушення п. 16.11 цих Правил, що безпосередньо спричинило зіткнення автомобілів, за якого останні отримали ушкодження. Постанова набрала законної сили 29.12.2008 р. (т.1 а.с.101).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на момент ДТП був власником автомобіля НОМЕР_3 (т.1 а.с.11).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на момент ДТП власником автомобіля «Фольксваген Пассат» д.н. НОМЕР_2 була ОСОБА_3, крім того внесено запис щодо осіб, які мали право керування, а саме син власниці ОСОБА_4 (т.1 а.с.26-27).

Актом судово-медичного обстеження ОСОБА_1 від 23.09.2008р. встановлено наявність у нього ушкоджень у вигляді забою мяких тканин лобної області праворуч, струсу головного мозку, які виникли від дії тупого твердого предмету який міг мати як обмежену так і необмежену травмуючою поверхнею, які по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т.1 а.с.13-14).

Згідно Звіту № 061 про експертну оцінку від 01.09.2008р. сума матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 з урахуванням експлуатації, складає 64449,71 грн. (т.1 а.с. 28-47).

Відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_3 до суду надано проведений за її заявою Висновок № 23 від 25.06.2012 року експертного авто технічного дослідження обставин ДТП за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 згідно висновків якого: у даній дорожній обстановці, для забезпечення безпеки руху, з технічної точки зору; водії повинні були діяти: водій ОСОБА_4 згідно вимог п.16.3 , 16.11 і дорожнього знаку 2.1 «Уступи дорогу» ПДР України; водій ОСОБА_1 згідно вимог п.12.3 ПДР України. Водій ОСОБА_1 при заданих вихідних даних , мав технічну можливість, попередити зіткнення с автомобілем під керуванням водія ОСОБА_4; в заданій дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_1 не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з даним ДТП.

У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з встановлених судом обставин справи та відповідних правовідносин, суд дійшов висновку, що вина відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 у події ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження доведена належними та допустимим доказами, а саме Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2008 р., що була залишена без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 р.

Вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню із покладенням відповідальності за завдану шкоду лише на відповідача ОСОБА_4 як особу, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом під час зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки, при цьому є винним у такому зіткненні.

У звязку з чим, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджені ним розміри матеріальної шкоди, а саме: 64449,71 грн. вартості пошкоджень автомобіля, що підтверджено Звітом (т.1 а.с. 28); 600 грн. вартості послуг експертного дослідження (т.1 а.с. 17); 730 грн. вартості послуг авто евакуатора (т.1 а.с. 21-зворот); 15,98 грн. вартості поштових телеграм (т.1 а.с. 18-20), а всього 65795,69 грн. Вимоги щодо стягнення збитків у вигляді послуг адвоката в сумі 9000 грн. та 250 грн. вартості довіреності за представництво в суді задоволенню не підлягають, оскільки не є збитками в розумінні цивільного законодавства, а віднесені до різновиду судових витрат, а саме витрат сторін на правову допомогу, відповідно до 79 ЦПК України. Сума витрат на лікування в розмірі 170,40 грн. також задоволенню не підлягає,оскільки доказів таких витрат суду не надано.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, підлягають також частковому задоволенню вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з ОСОБА_4 завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, якої він зазнав з вини відповідача через пошкодження свого автомобіля та тілесними ушкодженнями у вигляді забою мяких тканин лобної області праворуч, струсу головного мозку. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи розмір завданої шкоди за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає достатнім визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 2500 грн.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 суд критично оцінює наданий стороною експертний висновок, який за ствердженням ОСОБА_3 свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 вини у події ДТП, оскільки експерту на вирішення ставились питання лише щодо невідповідності дій водія ОСОБА_1 та їх причинного звязку із подією ДТП. При цьому питання щодо невідповідності дій другого водія ОСОБА_4 та наявності причинного звязку у його діях з подією ДТП перед експертом не ставилось, а отже суд не приймає наданий висновок як доказ вини водія ОСОБА_1 з причин однобокості та необєктивності проведеного дослідження.

Крім того, згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

При цьому, суд враховує, що судом надавалась сторонам можливість проведення експертного дослідження як причин та обставин ДТП, так і вартості матеріальних збитків, у звязку з чим задовольнялись клопотання відповідачів за первісним позовом та постановлювались відповідні ухвали від 01.10.2015 р. (т.2 а.с. 64, 68), проте відповідачами своє право на збір доказів не реалізоване, експертні дослідження не були проведені з причини несплати вартості експертизи та заяви ОСОБА_3, яка просила експерта не проводити дослідження, заявивши про не бажання сплачувати його вартість (т.2 а.с. 74а,б).

Виходячи з наведеного, суд вважає вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням належного їй автомобіля «Фольксваген Пассат» такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з відсутністю вини відповідача у завданій шкоді в розумінні ст.1188 ЦК України.

Суд також не знаходить правових підстав, передбачених ст.ст.1167, 1187 ЦК України для відшкодування моральної шкоди за відсутності вини відповідача ОСОБА_1, оскільки випадки цього спеціального виду делікту щодо безвинної відповідальності поширюються лише на шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, аналогічні вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3, що заявлені до ОСОБА_4 суд знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачка ОСОБА_3 як власник пошкодженого автомобіля має право на відшкодування моральної шкоди, якої вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна на підставі п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України. І обовязок з відшкодування такої шкоди має бути покладено на особу, винними діями якої вона була завдана, а саме водія ОСОБА_4 Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи розмір завданої шкоди за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає достатнім визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 в сумі 2000 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, з відповідача за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 752,16 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, оскільки позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_6 через її матеріальний стан не було сплачено судовий збір під час подання позову, враховуючи результат вирішення її вимог, слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 114 грн 70 коп, виходячи з його розміру на час звернення до суду.

Керуючись ст. 23,1166,1167,1187,1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 15, 60, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 65795,69 грн. та моральну шкоду в сумі 2500 грн., а також 752,16 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 114 грн 70 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О. Н. Борис