Справа № 373/1062/16-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/2176/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 03.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення суми у звязку з простроченням грошового зобовязання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до ОСОБА_6 про стягнення суми у звязку з простроченням грошового зобовязання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2005 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст.286, ч. 1 ст. 135, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Вироком стягнуто з відповідача на його користь 50 000 грн. моральної шкоди.

На виконання вироку в частині цивільного позову був виданий виконавчий лист.

За період з вересня 2005 року по грудень 2015 року відповідачем було сплачено в добровільному порядку 6 790,00 грн.

Від сплати решти коштів у розмірі 43 210,00 грн. в добровільному та примусовому порядку відповідач ухиляється.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, то він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь борг, у звязку з невиконанням грошового зобовязання, у розмірі 151 621,39 грн., що складається із суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, за період з травня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 140 177,40 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 11 443,99 грн.

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

При цьому, зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, що суд не взяв до уваги пояснення та доводи позивача щодо наявності заборгованості.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Cудом першої інстанції встановлено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2005 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 50 000 грн. моральної шкоди.

28.05.2015 року за заявою позивача відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди.

ОСОБА_6 за період з вересня 2005 року по грудень 2015 року сплатив ОСОБА_5 в добровільному порядку 6 790 грн.

Від сплати решти суми моральної шкоди він, як в добровільному так і в примусовому порядку ухиляється.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції входив із того, що між сторонами виник спір у звязку з тривалим невиконанням рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст.1167 ЦК України, тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини, а тому, це не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справи про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Ю.О.Матвієнко

ОСОБА_2