Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5623/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 13697,43 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем і відповідачем було укладено договір № б/н від 13.12.2013 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобовязань, станом на 09.05.2016 року утворилася заборгованість в сумі 13697,43 грн., з яких: 6002,28 - заборгованість за кредитом, 5766,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 800,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 628,45 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6002 грн. 28 коп. - заборгованості по кредиту, 2211 грн. 23 коп. - заборгованості за відсотками, 800 грн. пені, 500 грн. неустойки (штраф - фіксована частина) та 410,67 грн. неустойка (штраф - процентна складова).

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин по справі, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що анкета-заява не містить жодних істотних умов договору, а тому він не згоден на встановлену Банком відсоткову ставку, нараховану пеню та штрафи. Крім того зазначає, що кошти, які позивач просить стягнути, були списанні з карткового рахунку без його відома, хоча він вчинив усі необхідні дії для збереження коштів на картці та вчасно повідомив позивача про неналежний переказ, тому саме Банк повинен повернути йому всі втрачені кошти на картку.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг /а.с.59/.

За умовами договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 2.1.1.5.5. Витягу із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які приєднані в додатках до позову, передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно пункту 2.1.1.5.6. цих Умов, у разі невиконання зобов'язань за Договором позичальник зобов'язується на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (пункт 2.1.1.7.6. Умов).

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів, а також інших умови обслуговування рахунків. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.15).

У випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., позичальник сплачує Банку пеню. Розмір нарахування пені зазначається у пунктах 2.1.1.12.6.1; 2.1.1.12.6.2. вказаних Умов (а.с. 7-30).

Згідно довідки банку (а.с.102) між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н від 13.12.2013 року, за яким було надано наступні кредитні картки:

№519648 , дата відкриття 13.12.2013 року, термін дії 06/06

№719697, дата відкриття 16.02.2015 року, термін дії 02/19

№719697, дата відкриття 01.07.2015 року, термін дії 02/19.

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки , оформленої на ОСОБА_1 ( договір б/н від 13.12.2013 року) 13 грудня 2013 року, встановлено ліміт кредитування в розмірі 10 000грн., 22 жовтня 2015 року знижено кредитний ліміт до 6010 грн. (а.с. 103).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст.526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач визнав, що він підписував Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 13.12.2013 року, отримав у Приватбанку кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом 10 000грн. та користувався нею.

Заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки таке ознайомлення може підтверджуватися лише підписом особи, є безпідставним.

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Проте, відповідач не довів, що надані Банком до позову Умови та Правила надання банківських послуг є відмінними від тих, про приєднання до яких відповідач надав згоду, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку запереченням відповідача проти позову з підстав несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку.

Так, заперечуючи щодо позову ОСОБА_1 вказав, що 07 травня 2015 року з картки Приватбанку 519648 чотирма транзакціями було несанкціоновано переведено кошти на загальну суму 9180,00 грн. на електронний гаманець системи walletone. Відповідач зазначив, що після першого отримання СМС-повідомлення про списання з картки коштів у сумі 4998,00 грн. він одразу зателефонував на гарячий номер Банку 3700 з проханням заблокувати рахунок, проте після цього відбулось ще три операції по списанню коштів.

При цьому відповідач посилався на вимоги ст. 1073 ЦК України, п. 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункти 8, 9 глави IV Постанови Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2. ст. 37 Закону на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яносто календарних днів, емітент (банк) має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно п. 8 розділу VI Постанови №705 емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Пунктом 9 розділу VI Постанови №705 визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлено, що з приводу заяви відповідача про несанкціоноване зняття коштів з карткового рахунку було проведено два службових розслідування, які встановили, що 07.05.2015р. були проведенні наступні транзакції:

-15.05.07 14:29web 408.00 UAH success 9852********9648 ПАТ КБ "Центр" 1 Поповнення гаманця № 85 реєстратора Wallet One через Приват24

-15.05.07 14:26web 714.00 UAHsuccess 9852********9648 ПАТ КБ "Центр" 1 Поповнення гаманця № 85 реєстратора Wallet One через Приват24

-15.05.07 14:25web 3060.00 UAHsuccess 9852********9648 ПАТ КБ "Центр" 1 Поповнення гаманця № 85 реєстратора Wallet One через Приват24

-15.05.07 14:23web 4998.00 UAHsuccess 9852********9648 ПАТ КБ "Центр" 1 Поповнення гаманця № 85 реєстратора Wallet One через Приват24.

Також встановлено, що 07.05.2015 року було проведено чотири операції по переказу коштів на адресу платіжної системи Liqpay, загальна сума переказу складає 9180 грн.

Вказані платежі були здійснені в платіжній системі Liqpay через аккаунт + 98 клієнта ОСОБА_1, реєстрація 12.08.2011 14:56 год. на поповнення гаманця №85 платіжної інтернет системи Wallet One. Даний аккаунт також являється фінансовим телефоном клієнта ОСОБА_1, ИНН НОМЕР_1.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований в платіжній системі Liqpay. Передачу в руки третім особам фінансового телефону, інформації нанесеній на карту клієнта заперечує, однак без наявності такої інформації і наявності фінансового телефону здійснення операції по переказу грошових коштів неможливо.

Перевіркою встановлено, що здійснення несанкціонованих транзакцій по переказу коштів з карти клієнта ОСОБА_1 стали можливі в результаті порушення клієнтом Умов та правил надання банківських послуг.

В листі від 02.12.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк», за результатами розслідування провідними спеціалістами Служби Безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» щодо несанкціонованого списання грошових коштів з картки №5211****48, повідомляє про те, що для реєстрації аккаунта в платіжній системі Liqpay необхідно: 1) ввести номер мобільного телефону, який реєструється в якості логіна даної платіжної системи, 2) підтвердити реєстрацію OTP-паролем, який прийшов на даний номер телефону, 3) підключити картку до аккаунту: вказати номер картки, термін дії картки, а також її CVV-код, а тому для реєстрації аккаунта в платіжній системі Liqpay необхідно мати доступ до реквізитів картки, особистого мобільного телефону (а.с.100-101).

Із матеріалів справи вбачається, що листом від 14.08.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляло про те, що успішне проведення видаткових операцій по карті вимагало від її власника введення на платіжній сторінці Інтернет не тільки номера платіжної картки і терміну її дії, а й спеціального тризначного коду безпеки платежів через Інтернет (CVV), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard. Даний код безпеки наноситься банком-емітентом на платіжну карту друкарським способом, а це значить - що третя особа, яка фактично використовувала в мережі інтернет платіжну карту, мала інформацію про номер картки, CVV2-код, термін дії картки та інших персональних даних власника картки (108-109).

Згідно п. 1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер Pay/Pass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству (а.с. 13).

Відповідно до п. 1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) Карт, Стікеру Pay/Pass, ПіНу (персонального ідентифікаційного номеру) або інформації, нанесеної на Картку і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання (а.с.13) .

Відповідно до п.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПІН - коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів (а.с. 19).

Згідно п. 1.1.5.13 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт несе відповідальність в повному об'ємі за всі операції, які супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви блокування карти/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг (а.с. 19).

Пунктом 1.1.5.14. Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації (а.с. 19)

Відповідно до п. 1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг, Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в Банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстренні гроші» також протягом часу блокування платіжної карти (а.с. 20).

Судом встановлено, що переказ супроводжувався електронною ідентифікацією самого електронного платіжного засобу і його користувача (службовою перевіркою було встановлено, що успішне проведення видаткових операцій по карті вимагало від її власника введення на платіжній сторінці Інтернет не тільки номера платіжної картки і терміну її дії, а й спеціального тризначного коду безпеки платежів через Інтернет (CVV), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard).

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк /п.6 розділу VI Постанови Правління НБУ №705/.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_1 (а.с. 106), операції зі списання коштів відбувалися 07.05.2015р. о 14год. 23хв., о 14год. 25хв., о 14год.26хв. та о 14год. 29хв. Виходячи з аудиозапису дзвінка відповідача на "гарячу лінію" ПАТ "Приват Банк", відповідач зателефонував з повідомленням про неналежний переказ 07.05.2015р.о 14год. 35хв. (а.с. 154-156), хоча вказував, що повідомив банк про несанкціоноване списання коштів одразу після першого зняття коштів. Після діалогу із клієнтом, карта була заблокована банком 07.05.2015р.о 14год. 47хв.

Таким чином, виходячи з умов договору та Постанови Правління НБУ №705 саме відповідач несе відповідальність та ризик збитків від здійснення операцій, які він не виконував, до моменту повідомлення банку про такі платіжні операції.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 6-71 цс15 від 13 травня 2015 року не може бути враховано судом, оскільки у цій справі відбувалося електронне списання коштів з допомогою платіжних систем, а проведеною банком перевіркою виявлено порушення відповідачем умов договору щодо обов'язку належним чином зберігати ПІН код та іншу інформацію, яка необхідна для успішного ініціювання електронної операції з переказу коштів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після списання коштів 07.05.2015р., відповідач здійснював погашення кредиту, зокрема 23.06.2015р. сплачено 500грн., 02.07.2015р. сплачено 3000грн. та 07.07.2015р. сплачено 1000грн.

Пояснення відповідача, що таке погашення проводилося ним з метою зменшення суми боргу та нарахувань, не спростовує такий факт, а навпаки підтверджує, ту обставину, що відповідачу було відомо про підстави нарахування процентів та неустойки як це передбачено Умовами і Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що він одразу звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте витягом із кримінального провадження №0003848 підтверджується, що заява від потерпілого ОСОБА_1 про вчинення шахрайських дій відносно його кредитної картки надійшла 31.07.2015 року, дата внесення до ЄРДР 01.08.2015 року (а.с. 67,80).

На даний час досудовим слідством не встановлено особу, яка ініціювала списання коштів з кредитної картки «Приватбанку», належної відповідачу/а.с.80/. З позовом до Банку у цивільному судочинстві щодо несанкціонованого списання коштів з кредитної картки та заподіяння збитків ОСОБА_1 також не звертався.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі на спростування висновків суду першої інстанції про те, що він відмовився проводити судову експертизу з метою встановлення обставин списання коштів з банківського рахунку, з підстав відсутності коштів на проведення експертизи , не можуть враховуватись, оскільки такі витрати у разі відмови в задоволенні позову банку, останнім підлягали б відшкодуванню на користь відповідача.

Погоджуючись із оцінкою доказів щодо встановлення фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився помилки щодо застосування норм матеріального і процесуального права при визначенні суми заборгованості стягнутої із відповідача на користь позивача.

Так, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 09.05.2016 в сумі 13697,43, яка складається з: 6002,28грн. - заборгованість за кредитом, 5766,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 628,45 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-6).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом не відповідає умовам укладеного сторонами договору та навів свій розрахунок, врахувавши погоджені умови договору, виходячи з фактично використаних позивачем кредитних коштів, зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки річних, а також, враховуючи, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Проте поза увагою суду залишилась положення п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг відповідно до яких передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів, відповідно до яких Банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта про ці зміни.

Однак, змінивши процентну ставку із 30% до 43,20% річних позивач не повідомив про це відповідача. Пояснення представника Банку, що таке повідомлення відбувалось за допомогою СМС повідомлень, не може враховуватись, оскільки не підтверджено доказами як того вимагає процесуальне законодавство в контексті положень ст. 58, 59 ЦПК України.

А тому розрахунок процентів необхідно провести із ставки 30% річних.

- з 08.07.2015 року по 09.05.2016 року включно: (6002,28 грн. (заборгованість за кредитом) х 30% (відсоткова ставка): 360 календарних днів х 307 днів (фактична кількість днів користування кредитними коштами згідно розрахунку позивача) = 1535,58 грн.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції не врахував таке.

Так, зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на наведене у суду не було підстав для стягнення штрафів фіксованої частини та процентної складової.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 6002,28грн. заборгованості за кредитом, 1535,58 грн. заборгованості за відсотками, 800грн. пені, а всього 8337,86грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 838,79грн. ( 13697,43грн. х 100 % : 8337,86грн = 60,87%; 1378грн.х 60,87% = 838,79грн.).

За подання апеляційної скарги із позивача підлягає стягненню на користь відповідача 593,13грн. судового збору: 100%-60,87%=39,13%. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1515,80грн. судового збору, а тому до стягнення підлягає 593,13грн. (1515,80грн. х 39,13%).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6002,28грн. заборгованості за кредитом, 1535,58 грн. заборгованості за відсотками, 800грн. пені, а всього 8337,86грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 838,79грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь

ОСОБА_1 593,13 судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді