Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області, про визнання державного акту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03 грудня 2013 року на прилюдних торгах ним придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000 кв. м у с. Боголюби Луцького району Волинської області та незавершене будівництво житлового будинку (літ. А-1), загальною площею 72,83 кв. м, ступінь готовності 44 %, що належало ОСОБА_5

20 лютого 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 видано свідоцтва № № НОМЕР_2, НОМЕР_3 та витяги з державного Реєстру реєстрації прав нерухомого майна №т № 18041882, 18036107 про реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості.

Зазначав, що 19 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої у с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_4.

У цей же день між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_5.

У пункті 4.1 вказаних вище договорів зазначено, що право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця (ОСОБА_4.) із моменту одержання ним державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

У пункті 5.10 визначено, що договір є підставою для видачі покупцю (ОСОБА_4) державного акту на право приватної власності на землю.

24 жовтня 2008 року ОСОБА_4 за його заявою було видано державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану у с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_6.

Підставами видачі зазначеного державного акту були договори купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2008 року ВКР № 663431, 663432, реєстраційні № № 2457, 2455 відповідно, що свідчить про утворення земельної ділянки площею 0,2000 га із кадастровим номером НОМЕР_6 у результаті об'єднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером НОМЕР_4 та земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером НОМЕР_5.

Вважає, що об'єднання вищевказаних земельних ділянок та видача 24 жовтня 2008 року відповідачу державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на новоутворену земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_6 є незаконним, так як відповідно до норм чинного на момент об'єднання земельних ділянок законодавства ОСОБА_4 повинен спочатку належним чином зареєструвати своє право власності на придбані ним земельні ділянки, тобто одержати державні акти на право власності на кожну з придбаних земельних ділянок, а потім об'єднувати їх.

Посилаючись на те, що відповідач об'єднав земельні ділянки, право власності на які у нього на момент об'єднання не виникло, що у свою чергу призвело до незаконної видачі йому 24 жовтня 2008 року державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на новоутворену земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_6, просив позов задовольнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої у с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_4.

Крім того, у цей же день між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої у с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_5.

Згідно з п. 5.10 договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та є підставою для видачі покупцю державного акту на право приватної власності на землю.

Відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, розташовану у с. Боголюби Луцького району Волинської області, з кадастровим номером НОМЕР_6.

На підставі заяви ОСОБА_4 дана земельна ділянка була утворена в результаті об'єднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером НОМЕР_4 із земельною ділянкою площею 0,1000 га із кадастровим номером НОМЕР_5. Технічна документація відповідає правовстановлюючим документам на право власності на вищевказані земельні ділянки.

24 жовтня 2008 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, розташовану у с. Боголюби Луцького району Волинської області, серії НОМЕР_1.

На підставі акту про придбання майна з прилюдних торгів від 24 грудня 2013 року та протоколу від 03 грудня 2013 року № 09-В/284/.13/А-3, ОСОБА_3 придбав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1000 га у с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер НОМЕР_4, та незавершене будівництво житлового будинку (літ. А-1), загальною площею 72,83 кв. м, ступінь готовності 44 % у с. Боголюби Луцького району Волинської області.

20 лютого 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 ОСОБА_3 видано свідоцтва № № НОМЕР_2, НОМЕР_3 про реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів про те, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий із порушенням вимог закону, всупереч укладених відповідачем цивільно-правових угод, та порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-46 цс 14 від 04 червня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що право власності на земельні ділянки у ОСОБА_4 виникло на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які ніким не оспорюються і є чинними. ОСОБА_4, скориставшись своїм правом на об'єднання земельних ділянок, подав заяву до товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт» на виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 затверджено начальником управління Деркомзему у Луцькому районі. Технічна документація складалась уповноваженими на це посадовими особами.

Таким чином, правомірність набуття права власності ОСОБА_7 на вказані вище земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу є беззаперечною.

Державний акт є лише правопосвідчувальним документом, який, зокрема, посвідчує право власності на землю.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, суди відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку (ст. 212 ЦПК України), дійшли вірного висновку про відмову у позові ОСОБА_3

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судами надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваних заявником судових рішень.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик