УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до виробничого сільськогосподарського кооперативу «Мир» про скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 20 серпня 1988 року працював у ВСГК «Мир» трактористом, а з 03 лютого 2011 року його призначено на посаду мельника.

Згідно розпорядження голови ВСГК «Мир» від 21 жовтня 2015 року його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 23 вересня 2015 року.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач просив скасувати розпорядження голови ВСГК «Мир» від 21 жовтня 2015 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що його 23 вересня 2015 року не допускали до роботи у зв'язку з тим, що він не пройшов медичного огляду, та не подав доказів на підтвердження інших поважних причин про невихід його на роботу саме 23 вересня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 працював на посаді мельника ВСГК «Мир» і в зв'язку з специфікою роботи за рішенням правління кооперативу, робочими днями мельника були середа та субота щотижня.

Розпорядженням голови правління ВСГК «Мир» с. Лидихівка Теофіпольського району від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_6 звільнено з 21 жовтня 2015 року за прогул без поважних причин 23 вересня 2015 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України)

Відповідно до п. 7.12 Статуту ВСГК «Мир», голова правління вирішує всі питання діяльності кооперативу, крім тих, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів.

Згідно п. 7.2.3. Статуту прийняття та звільнення з роботи працівників господарства не віднесено до виключної компетенції загальних зборів.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2015 року по справі № 685/1128/15-ц встановлено, що позивач працював на посаді мельника ВСГК «Мир» з графіком роботи середа та субота, а в інші дні - за наявності замовлення на млин. З 18 серпня по 11 вересня 2015 року він перебував у щорічній оплачуваній відпустці. 12 вересня 2015 року позивач звернувся із заявою до ВСГК «Мир» про допуск його до роботи у зв'язку із закінченням відпустки, згідно резолюції від 12 вересня 2015 року позивача до роботи допущено. Відповідно до листка непрацездатності, ОСОБА_6 з 14 вересня 2015 року по 18 вересня 2015 року перебував на лікуванні, повинен був приступити до роботи з 19 вересня 2015 року. Згідно його пояснень у судовому засіданні та письмових пояснень, наданих на вимогу власника, 19 вересня 2015 року він приніс лікарняний лист та передав його бухгалтеру господарства ОСОБА_7, у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 на роботі не було, він пішов до дому. 23 вересня 2015 року позивачу зателефонував заступник голови господарства ОСОБА_9 і сказав, щоб той вийшов на роботу, однак ОСОБА_6 поставив вимогу, що вийде на роботу лише після розмови з головою господарства. З 23 вересня 2015 року позивач на роботу не виходив. У зв'язку із відсутністю позивача на робочому місці, йому головою ВСГК «Мир» направлено пропозицію дати пояснення причин його прогулів 19 вересня 2015 року, 23 вересня 2015 року та 26 вересня 2015 року та вимогу негайно приступити до виконання трудових обов'язків мельника ВСГК «Мир». Згідно акту приймання від 07 жовтня 2015 року о 14 годині було передано млин та майно у ньому ОСОБА_6 і з 07 жовтня позивач приступив до виконання своїх обов'язків. Рішення про відсторонення позивача від роботи не приймалося.

Відповідно доповідної записки завгосподарством ОСОБА_9 від 23 вересня 2015 року він не зміг передати майно та інвентар мельнику млина ОСОБА_6 у зв'язку з його відсутністю на роботі та відмовою з'явитися та прийняти майно.

Відповідно до акту про відсутність на роботі від 23 вересня 2015 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили факт відсутності ОСОБА_6 23 вересня 2015 року на робочому місці, зазначене підтверджується також табелем обліку робочого часу за вересень 2015 року.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів того, що позивача не допускали до роботи матеріали справи не містять, також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що його невихід на роботу 23 вересня 2015 року мав місце з поважних причин.

Крім того, судами вірно зазначено, що чинним законодавством України не передбачене право працівника приступити до виконання посадових обов'язків у зв'язку з закінченням щорічної відпустки лише після розмови з керівником господарства, як того вимагалося в письмовому поясненні направленому ОСОБА_6 на адресу ВСГК «Мир».

Таким чином, суди попередніх інстанцій дослідивши належним чином докази, що містяться в матеріалах справи та давши їм вірну оцінку дійшли правильного та такого, що відповідає вимогам закону, висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, щодо незаконності звільнення позивача, оскільки він є членом кооперативу, не можуть бути підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки предметом позову є скасування розпорядження про звільнення з роботи позивача та поновлення його на роботі, а не виключення з кооперативу.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

РішенняТеофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова