АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №663/37/17 Головуючий в І інстанції Ведмідська Н.І.
Номер провадження №22-ц/791/1116/2017 Доповідач Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року липня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія» про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А

В січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, доповнивши та уточнивши позовні вимоги, посилався на те, що з 1971 року по 03.04.2001 року працював в колгоспі ім. Кірова (правонаступниками якого є КСП «Лідія», надалі СГВК «Лідія»). При звільненні він ознайомився з трудовою книжкою колгоспника №716 оформленою на його імя та виявив, що вона була не належно заповнена, як того вимагає трудове законодавство та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях.

28.09.2016 року слідчим Моргуном І.А. на адресу голови СГВК «Лідія» спрямовано його трудову книжку з вимогою привести її у відповідність до законодавства, однак ніяких дій з приводу цього СГВК «Лідія» не вчинено.

29.11.2016 року позивач звернувся до СГВК «Лідія» із заявою в якій просив провести перевірку викладених ним фактів щодо підроблення трудової книжки та невідповідності в ній записів фактам його роботи, переведення, звільнення. 13.12.2016 року у такий же спосіб він звернувся до комісії по трудовим спорам СГВК «Лідія», однак вказані заяви до цього часу залишені без розгляду.

При цьому позивач зазначає про те, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки для захисту свого права він був змушений звертатися до суду та під час розгляду справи він переніс загострення після інфаркту серця, внаслідок лікування поніс витрати, що порушило його звичайний спосіб життя.

Просив зобов'язати СГВК «Лідія» розглянути його заяву від 28.11.2016 року, яку отримано відповідачем 29.11.2016 року щодо приведення записів трудової книжки №716 у відповідності до вимог трудового законодавства та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, видати йому дублікат трудової книжки, стягнути з СГВК «Лідія» на його користь 3000 грн. в якості компенсації за моральну шкоду, а також понесені ним витрати, пов'язані: з відривом від звичайних занять в сумі 1392,48 грн., з явкою до суду в сумі 665 грн., з витратою пального, що було ним використано під час його звернення з метою захисту свого права до Голопристанського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а потім до Скадовського бюро правової допомоги в розмірі 225 грн. та інші витрати, що становлять загалом 2 311,68 грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Зобовязано СГВК «Лідія» розглянути заяву ОСОБА_5 від 28.11.2016 року щодо приведення записів трудової книжки №716 у відповідність до вимог трудового законодавства та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях та щодо видачі дублікату трудової книжки ОСОБА_5

Стягнуто з СГВК «Лідія» на користь ОСОБА_5 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1000 грн., витрати, що повязані з явкою до суду в розмірі 351,55 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 928,32 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, СГВК «Лідія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежну оцінку судом доказів по справі, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7 доводи апелянта не визнає, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення районного суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення у визначених законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.1, 3, 14, 15, 20, 18 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 16 цього Закону передбачено, що скарга на дії чи рішення посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За ст.19 вказаного Закону, посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані: обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою розяснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.11.2016 року позивач звернувся до голови СГВК «Лідія» ОСОБА_8 із заявою, в якій зазначив, що посадовими особами СГВК «Лідія», в тому числі начальником відділу кадрів ОСОБА_9 в його трудову книжку внесені недостовірні дані, які не відповідають фактичним даним про його роботу в СГВК, що бланк трудової книжки заповнений через сім років його роботи, підпис не його.

ОСОБА_5 просив здійснити за його участю розгляд цієї заяви, визнати не дійсною його трудову книжку колгоспника №716, видати її дублікат, в який внести відомості щодо його прийняття, переведення, звільнення з членів підприємства.

Заяву прийнято секретарем, про що зроблено відмітка в її нижньому правому куті №01-15-52. (а.с.6).

В матеріалах справи міститься відповідь голови правління СГВК «Лідія» на вказане звернення позивача (а.с.31-32), проаналізувавши яку, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що заява не була розглянута належним чином.

Колегія суддів з таким висновком районного суду погоджується.

Зокрема, посилання апелянта на те, що на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відкритому за заявою ОСОБА_5 за фактом порушення законодавства про працю посадовими особами СГВК «Лідія», а тому підстав для видачі дублікату трудової книжки та вкладишу до неї форми П-2 не має, колегія суддів розцінює як формальну відписку.

Розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року N 58 передбачено видачу та порядок оформлення дублікату трудової книжки.

Так у п.п. 5.5 Інструкції передбачено, якщо трудова книжка стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інше), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки.

Заявник, посилаючись на висновок науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Херсонській області зазначав про те, що в його трудовій книжці встановлено підробку його підпису та витирання записів за 1984 рік та за 1997 рік.

Враховуючи зазначене, а також вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, підстав для формального розгляду звернення позивача, а також для ігнорування його прохання про розгляд заяви з його участю у відповідача не було.

Позиція апелянта щодо розгляду заяви позивача від 29.11.2016 року була викладена ним у запереченнях на позовну заяву і суд першої інстанції дав їй оцінку, з якою колегія суддів повністю погоджується.

Також підтвердження знайшли вимоги позивача відносно заподіяної йому моральної шкоди, яка виникла внаслідок бездіяльності відповідача та змусила позивача звертатися до суду для захисту своїх прав, що, в свою чергу, змінило його звичайний спосіб життя, завдало шкоду здоровю через нервування та призвело до медичного лікування ( а.с.108-113).

На підставі наявних у справі доказів районним судом було правомірно зменшено розмір моральної шкоди до 1000 грн., на відміну від тієї, яку просив позивач, із чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта з приводу недоведеності моральної шкоди колегія суддів вважає не прийнятними, оскільки саме в період розгляду справи в суді першої інстанції у позивача відбулося загострення хвороби серця, у той час як представник відповідача до суду не зявлявся, тим самим унеможливлював врегулювання спору до ухвалення судового рішення.

Крім того, виходячи зі змісту ст.85 ЦПК України, суд першої інстанції також правомірно вирішив питання щодо вимог позивача про відшкодування витрат за відрив від звичайних занять, які становлять в сумі 928,32 грн. та витрат повязаних з явкою до суду, які становлять 351,55 грн., в задоволенні вимог щодо стягнення витрат, які повязані з поїздками до центру правової допомоги відмовив, так як це не є витратами, повязаними як з наданням правової допомоги, так і з явкою до суду.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. Посилання апелянта на наслідки розгляду попередніх судових спорів між ОСОБА_5 та СГВК «Лідія», а також на безпідставність його претензій щодо виділення йому майнового та земельного паю колегією суддів до уваги не приймаються, так як не є предметом розгляду у даній справі.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Лідія» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 12 липня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 06 липня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4