АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/21/17
Провадження № 22-ц/792/1351/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М.,Талалай О.І.

секретар Задвірний В.І.

з участю представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/21/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка подана їх представником ОСОБА_3, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 8 лютого 2012 року на імя її брата ОСОБА_6 на спадкове майно, яке складається із будинку № 22 по вулиці Островського в селі Хутір, Шепетівського району в цілому та цегляний сарай, загальна вартість спадкового майна становить 68 821 грн. та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину зазначеного будинковолодіння, яка належала її матері на праві власності як члену колгоспного двору, а відтак в цілому визнати за нею право власності на весь будинок, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, яке видане 16.11.1989 на імя її матері, було видано як голові колгоспного двору, тому в подальшому видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 8 лютого 2012 року суперечить вимогам закону, тому що нотаріус не врахував при оформленні свідоцтва, що будинок, який входив до спадкового майна, був колгоспним двором. Оскільки вони з мамою проживали разом в спірному будинку до та після 15 квітня 1991 року, тому стали власниками по ? частині будинку кожна окремо, а після її смерті власниками будинку стали вони з братом по ? частині, а в подальшому після смерті брата ОСОБА_6 вона набула права власності разом з сестрою ОСОБА_5 по ? частині будинку, яка належала померлому, тому враховуючи наведені обставини, на думку позивача, вона має право успадкування і частини будинку на яку претендує їхня сестра ОСОБА_5, оскільки постійно приїжджала до мами, робила в будинку ремонт за власні кошти та обробляла город.

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/1351/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 39

В подальшому ОСОБА_4 свої вимоги збільшила, просила скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на будинок № 22 по вулиці Островського в селі Хутір, Шепетівського району.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2017 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яких виключено з числа третіх осіб.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року, позов задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 8.02.2012 на житловий будинок з надвірними будівлями № 22, що знаходиться в с. Хутір, Шепетівського району, Хмельницької області в частині спадкування на 2/3 частини вказаного будинку, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, в іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, зазначають, що судом не прийнято до уваги, що колгоспний двір припинив своє існування 15 квітня 1991 року, а позивач проживала у спірному будинковолодінні до 1987 року, оскільки після укладення шлюбу постійно проживала в місті Шепетівка, також судом не прийнято до уваги, відомості викладені в довідці Корчицької сільської ради Шепетівського району від 22.11.2016, що станом на 16 листопада 1989 року головою колгоспного двору була зареєстрована ОСОБА_8, разом з нею проживала дочка ОСОБА_4, яка взагалі вибула на постійне місце проживання до м. Шепетівка в 1995 року і працювала на заводі Культиваторів бухгалтером в м. Шепетівка, крім того, згідно записів в погосподарських книгах сільської ради ні ОСОБА_4 ні члени її сімї в період з 1986 - 1995 роки в спірному будинку не проживали. Зазначають апелянти, що позивач втратила право на майно, яке належало до колгоспного двору, оскільки більше ніж три роки підряд до 15 квітня 1991 року не приймала участь у веденні спільного господарства двору. Також апелянти посилаються, що спірне будинковолодіння було зареєстровано за ОСОБА_8 на праві приватної власності з 16.11.1989 року, отже на момент смерті ОСОБА_8 повністю перебувало в її власності і така реєстрація на час розгляду справи в суді ніким не скасована, а не в спільній частковій власності як зазначає позивач.

Враховуючи доводи апеляційної скарги апелянти та їх представник просили скасувати рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що згідно із записами у погосподарській книзі станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 року) головою колгоспного двору по вул. Островського, 22 в с. Хутір Шепетівського району була ОСОБА_8Н, а членом цього колгоспного двору була її дочка позивач ОСОБА_4

ОСОБА_6 - син ОСОБА_8 вибув з колгоспного двору на постійне проживання у м.Львів у 1987 році, в звязку з чим станом на 15.04.1991 втратив право на майно колгоспного двору.

ОСОБА_5 дочка ОСОБА_8 вибула з колгоспного двору на інше постійне місце проживання 26.10.1988.

За висновком суду першої інстанції станом на 15 квітня 1991 року вона не втратила право власності на майно колгоспного двору.

16.11.1989 на підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської районної ради народних депутатів № 102-а від 17.08.1989 було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами № 22 по вул. Островського в с. Хутір Шепетівського району Хмельницької області, який належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8

Таким чином, станом на 15.04.1991 за висновком суду першої інстанції право на майно колгоспного двору, в тому числі і на житловий будинок № 22 по вул. Островського в с. Хутір мали ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках по 1/3 частині.

За життя ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений 26.01.2011 секретарем Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області за яким заповіла жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Хутір по вул. Островського, 22, в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

14.05.2011 ОСОБА_8 померла.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв ОСОБА_6, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, подавши 01.11.2011 відповідні заяви до Шепетівської районної державної нотаріальної контори.

08.02.2012 ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок.

02.04.2016 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 майно померлого, в тому числі і житловий будинок № 22 по вул. Островського в с. Хутір, успадкували як спадкоємці першої черги його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок в звязку з наявністю спору не отримали.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. А згідно ст. 112 цього Кодексу майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Частка непрацездатного і неповнолітнього члена колгоспного двору, як зазначено у ст. 123 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, визначається виходячи з рівного права всіх членів двору на їх спільне майно, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах про захист права приватної власності до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України Про власність, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто в разі віднесення господарства до колгоспного двору кожен його член має право на частину майна двору в рівних частках.

Враховуючи викладені норми закону та свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, за яким даний будинок належить колгоспному двору, до якого входила і позивачка, колегія суддів приходить до висновку, що кожному з членів колгоспного двору : ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 станом на 15 вересня 1991 року в рівних частках належало на праві власності по 1/3 частині спірного будинку.

Оскільки на час смерті ОСОБА_8 їй належало право власності лише на 1/3 частку у майні колгоспного двору, яке в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_6, йому було неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок в цілому, а тому відповідно до ст.1301 ЦК України, за якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 08.02.2012, підлягає визнанню недійсним в частини спадщини на 2/3 частки у жилому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Хутір Шепетівського району Хмельницької області по вул. Островського, 22.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спірного будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині 2/3 частин вказаного будинку є законним та обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що станом на 1991 рік позивач не проживала в спірному будинку, а тому не набула права власності на майно колгоспного двору слід відхилити.

Вказані доводи спростовуються відповідною довідкою Корчицької селищної ради та погосподарськими книгами даної ради за 1986-1990 і 1991-1995 роки, за якими житловий будинок по вул. Островського, 22 в с. Хутір Шепетівського району відносився до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_8, а членом цього колгоспного двору її дочка позивач ОСОБА_4

Саме погосподарські книги є визначальним доказом для встановлення кола членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, оскільки саме в них було зареєстровано місце проживання особи. Факт роботи в м. Шепетівка, укладення шлюбу, відсутність реєстрації дітей та чоловіка позивачки в спірному будинку не може достеменно підтверджувати її вибуття з колгоспного двору так як таке вибуття мало бути відображено в погосподарських книгах.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду представник апелянтів пояснила, що дійсно в погосподарських книгах міститься запис про вибуття позивача в 1987 році з колгоспного двору, однак ще до 15 квітня 1991 року вона прибула в колгоспний двір і станом на цю дату вказана як член колгоспного двору.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

Так згідно зі ст. ст. 71, 76 Цивільного кодексу в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила

Являючись співвласником спірного будинку у позивачки не було потреби доводити своє право на власність, в тому числі і в судовому порядку,

Крім того позивач пояснила, що про наявність свідоцтва про право на спадщину від 08.02.2012 року на імя ОСОБА_6 та оформлення ним права власності на весь будинок їй стало відомо лише в травні 2016 року під час подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, доказів того, що про вказане свідоцтво позивачці було відомо до цього часу в справі не здобуто.

Не можуть бути підставою для відмови в позові і посилання апелянта на ту обставину, що право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано одноособово за ОСОБА_8 16 листопада 1989 року і з цих підстав перебував лише у її особистій власності.

Як вбачається з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами № 22 по вул. Островського в с. Хутір Шепетівського району Хмельницької області, даний будинок є власністю колгоспного двору, а не особисто ОСОБА_8, право власності за нею було зареєстровано саме як за головою колгоспного двору, отже за змістом правовстановлюючого документу на спірний будинок ОСОБА_8 не була єдиним власником цього будинку, спірний будинок належав всім членам колгоспного двору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка подана їх представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підпис) О.І. Талалай

(підпис) ОСОБА_9

Згідно з оригіналом ОСОБА_10