Провадження № 2/761/2183/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: вселити його до квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні позивачу зазначеною квартирою.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі та придбали квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу квартира як спільне майно подружжя рішенням суду була розділена в рівних частках.

Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки та для уникнення постійних сварок позивач разом із донькою переїхав до квартири своєї матері де і проживає на даний час.

Після поділу особового рахунку на квартиру, позивач сплачував комунальні послуги за ? частину житлової площі.

У серпні 2016 року позивач мав намір повернутись у спірну квартиру для постійного проживання, але відповідачка своїми діями чинить перешкоди, не впускаючи позивача до спірного житлового приміщення, змінила замки, не надає ключі від вхідних дверей.

А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що відповідач не чинить перешкод позивачу у проживанні в квартирі, позивач не намагався жодного разу вселитися в квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 статті 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 30.09.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.06.2013 року поділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зокрема визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 Сторони не зареєстрували своє право власності на квартиру на підставі рішення суду.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона не могла зареєструвати право власності на тій підставі, що на квартиру накладено арешт. Проте суду не було надано доказів на підтвердження обтяження квартири.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки.

В позовній заяві позивач зазначав що він виїхав з квартири АДРЕСА_1 для уникнення постійних сварок з відповідачем, які виникали на підставі неприязних стосунків після розірвання шлюбу.

Проте в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, позивач виїхав з квартири в 2011 року та спочатку проживав в орендованій квартирі цього ж будинку з іншою жінкою, а пізніше став проживати в квартирі матері в цьому ж будинку.

Позивач в позовній заяві зазначив, що замки у вхідних дверях були замінені та не було надано йому ключі від замків.

Водночас в судовому засіданні відповідач пояснила, що вони не змінювали замків у вхідних дверях.

Суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження однієї чи іншої позиції.

17.08.2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_7 клопотання про забезпечення безперешкодного доступу до квартири 25.08.2016 року о 14.00 год.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона отримала зазначений лист.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що в зазначений час та день позивач не з'явився до квартири. Позивач не заперечував, що він не з'явився до квартири, оскільки відповідач зателефонувала позивачу та запропонувала вирішити житлове питання.

Позивач неодноразово в судовому засіданні посилався на ту обставину, що оскільки на квартиру АДРЕСА_1 звернуто стягнення та квартира буде продана, тому він разом із матір'ю та донькою буде позбавлений житла.

ОСОБА_8 в судовому засіданні як свідок пояснила, що вона є донькою сторін, спочатку батько проживав разом із іншою жінкою у квартирі, яку орендував. Пізніше у зв'язку з фінансовими труднощами він переїхав проживати до своєї матері. Свідок суду пояснила, що вона неодноразово чула як батько телефонував матері і просив надати можливість проживати у квартирі, а мати пояснила, що не впустить проживати ні за яких обставин.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивач восени 2011 року залишив квартиру з власної ініціативи та з того часу не намагався потрапити в квартиру. В 2012 році позивач був у квартирі та мав можливість залишитись в ній, проте він не мав бажання в ній проживати. ОСОБА_1 ніколи не казав про можливість вселення в квартиру, він лише казав про можливість вирішення житлового питання.

Оскільки між свідками та сторонами склалися неприязні стосунки про що самі сторони не заперечували, свідчення свідків є суперечливими, тому суд не може взяти до уваги їх пояснення як належні та допустимі докази.

Позивач не звертався до правоохоронних органів щодо перешкод у користуванні своєю власністю та пояснив, що він миролюбива людина, тому і не звертався до правоохоронних органів.

Отже, оскільки в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів що позивачу чиняться перешкоди в користуванні квартирою, між сторонами склалися неприязні стосунки, які впливають на об'єктивність їх свідчень в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном та вселення - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула