Справа 206/1142/17
Провадження 2/206/593/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"22" червня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

за участю секретаря Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

02 березня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17 березня 2016 року вона купила у ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_1. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Байдук М.М. за реєстраційним № 960. Продаж вказаної квартири було здійснено за 84 974,00 грн., які вона передала ОСОБА_2 до моменту укладення договору купівлі-продажу. Факт повного розрахунку з ОСОБА_2 підтверджується підписанням договору. 23.03.2016 року їй стало відомо, що куплена нею квартира знаходиться під арештом та продана їй незаконно і з цього приводу відкрите кримінальне провадження за заявою власників квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про заволодіння їх квартирою шахрайським шляхом. Крім того останні також звернулись до Новомосковського міськрайонного суду із позовом до неї, про витребування майна з чужого незаконного володіння. 07 вересня 2016 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було встановлено, що вищевказаний правочин є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається. Тому позивні вимоги справжніх власників квартири, були задоволені, а реєстрація права власності на квартиру за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасована. Рішення суду набрало чинності 20 вересня 2016року. Її вимоги до ОСОБА_2 зумовлені тим, що він є стороною договору купівлі-пролажу та згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків. крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню стороною. Враховуючи вище наведене вважає, що ОСОБА_2 повинен їй повернути сплачену нею вартість квартири яка зазначена в договорі купівлі-продажу з урахуванням збитків від інфляції на день ухвалення рішення становить 101 034,08 гривень. Витратив останні кошти своєї сім'ї на придбання вказаної квартири вважає, що діями ОСОБА_2 була заподіяна їй моральна шкода, внаслідок шахрайських дій.

На підставі викладеного з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 101034 гривень 08 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 85 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 300 гривень за надання оголошення в газеті про виклик до суду та всі судові витрати які пов'язані із розглядом справи у відповідності до ст.. 88 ЦПК України (а.с.3-5, 32).

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов обґрунтувавши його з тих же підстав, що викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я" випуску № 40 (1839) від 30.05.2017р (а.с.34).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі № 960 (а.с.10-11).

Відповідно до п. 2.1 цього договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 84974,00грн., які покупець передала продавцю до моменту укладення договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкова Наталія Володимирівна, Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, Новомосковська державна нотаріальна контора, Консул Генерального консульства України в Мюнхені ОСОБА_10, про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в Державному Реєстрові речових прав на нерухоме майно. Витребувано на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Здійснити реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Здійснити реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Цим же рішенням встановлено, що даний правочин укладено на підставі нікчемних правочинів і визнання такого правочину недійсними судом не вимагається.

Відповідно до довідки голови ОСББ від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 разом з сім'єю, з 07 вересня 2014 року мешкає без реєстрації та оформлення права власності за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.27).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

В силу ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки за нікчемним договором позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі в якості матеріального забезпечення, то суд застосовує з власної ініціативи наслідки нікчемного правочину.

Факт передачі коштів, підтверджується договором купівлі-продажу

Оцінивши надані докази, суд вважає доведеним факт передачі коштів позивачем ОСОБА_1 за даним договором відповідачу ОСОБА_2

За таких обставин, суд вважає доведеною обставину передання грошових коштів у розмірі 84974,00грн. від позивача відповідачу за продаж квартири згідно п. 2.1 Договору, а відтак, є доцільним застосувати наслідки нікчемного правочину.

Суд погоджується з розрахунком позивача з урахуванням індексу інфляції загальна сума складає 101034,08грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок неможливості реалізувати своє право на придбане майно, як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини, керуючись принципом розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задовольнити її позовні вимоги в цій частині частково, стягнувши з відповідача на її користь 10 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змістом ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положенням ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги потребують судового захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог в заявлений позивачем спосіб.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 101 034 гривень 08 копійок та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень, а загалом 111034 (сто одинадцять тисяч тридцять чотири грн.) 08коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2) 300 гривень за надання оголошення в газеті про виклик до суду та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2550,09грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська позивачем - протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем - у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков