АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 467/805/15-ц Головуючий у 1-й інстанції - Клочко І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7396/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір № DNH4KP12920080 від 04.07.2006 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9304, 20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Також, зобов'язання відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме договором поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 року, укладеним з поручителем - відповідачем ОСОБА_2, відповідно до умов якого відповідачі відповідають як солідарні боржники, розмір відповідальності поручителя встановлено у розмірі 1000 грн. Свої зобов'язання банк належним чином виконав. Оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені кредитним договором, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, яка станом на 20.04.2015 року становить 156967, 48 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7653, 83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 44703, 38 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 97611, 82 грн., а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 7498, 45 грн. - штраф (процентна складова). Також, просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в розмірі 1000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В., подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом не було взято до уваги те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, оскільки на момент ухвалення судом рішення в справі борг позивачу в повному обсязі не повернуто, отже суд не мав підстав для відмови в захисті права позивача на отримання сум, передбачених умовами договору.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із пропущення позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір № DNH4KP12920080, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9304, 20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений договір укладено на строк 18 місяців по 04.01.2008 року (а.с.7-8, 9-12).

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис ОСОБА_1

Зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено договором поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 року, укладеним з поручителем - ОСОБА_2 , відповідно до умов якого відповідачі відповідають як солідарні боржники, розмір відповідальності поручителя встановлено у розмірі 1000 грн. При цьому, відповідно до п.10 даного договору, сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років (а.с.13, 14).

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконав.

Станом на 20.04.2015 року заборгованість становить 156967, 48 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7653, 83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 44703, 38 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 97611, 82 грн., а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 7498, 45 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6).

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 05. 05.2015 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

У свою чергу, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення позовної давності.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), позичальником не підписані.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

Аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду України від 10.06.2015 року №6-698цс15, від 04.11.2015 року №6-1926цс15, від 11.03.2015 року № 6-16цс15, 01.07.2015 року № 6-757цс15.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах строку позовної даності, з посиланням на те, щоправовідносини між сторонами не припинилися, оскільки закінчення строку дії кредитного договору не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язанняє безпідставними з наступних підстав.

Правова позиція Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, що висловлена в постанові в справі №6-249цс15, вказує, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідно до абз. другого ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК Українивисновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин,оскільки останній платіж за кредитним договором мав бути сплачений 04 січня 2008 року, а до суду позивач з даним позовом звернувся 05.05.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, а відтак - висновки суду першої інстанції відповідають положенням ст. ст. 256, 257, 258, 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Підстав для поновлення пропущеного строку не вбачається через відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" для цього поважних причин; тим більше, позивач клопотання про поновлення позовної давності не заявляв.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 заборгованості у сумі 1000 грн сул першох інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог у зв'язку з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п.2, 3 договору поруки від 15 серпня 2014 року, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконанням боржниками, вказаними у Додатку-1 цього договору всіх своїх обов'язків за кредитними договорами, вказаними у Додатку-1 до цього договору. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, зазначеною у Додатку-1 до цього договору (а.с.13).

Позивачем до даного договору надано додаток (а не Додаток-1, як зазначено у договорі), який містить відомості про боржника ОСОБА_1 Згідно даних відомостей, дата укладення кредитного договору зазначена 26.10.2005 року, в той час, як договір з відповідачем ОСОБА_1 укладено 04.06.2006 року (а.с. 7 оборот).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування зазначених вимог, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 є поручителем відповідача ОСОБА_1 по кредитним зобов'язанням згідно кредитного договору № DNH4KP12920080 від 04.07.2006 року, а від так - суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права висновків судді першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для скасування ухвали судді першої інстанції.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді