Справа № 361/6122/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3257/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 42 12.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря : Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу споруди,

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Відповідач, на земельній ділянці, що перебуває у його користуванні та межує з частиною будинку позивача, побудував септик (каналізаційну яму), внаслідок чого будинок почав руйнуватися, а саме: з'явилися тріщини, грибок на стінах та стійкий неприємний запах. Посилаючись на те, що місце розташування септику суперечить санітарним та будівельним нормам, а відповідач не реагує на його зауваження, позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні майном шляхом демонтажу самочинно збудованого септику (каналізаційної ями).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому частиною житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме: припинити користування септиком (каналізаційною ямою), розташованим під частиною будинку, належною ОСОБА_3, та виконати за власний рахунок у належній йому частині будинку сантехнічні роботи по від'єднанню наявного санітарного обладнання від каналізаційного вводу з квартири до даного септика.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, що факт місця розташування спірного септика під частиною будинку позивача є недоведеним; його безпідставно зобов'язано припинити користування септиком, адже він ним не користується; при цьому судом ухвалено рішення поза межами заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю не відповідає.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 збудований в період з 1970 по 1991 роки, про що вказано в листі директора Департаменту ДАБІ у Київській області (а.с.6 зворот).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які між собою є братами, є співвласниками даного будинку, та Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 10 липня 2015 року між сторонами було затверджено мирову угоду про поділ будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою (а.с.27,28).

Згідно даної ухвали за ОСОБА_3 визнано право власності на 50,32/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка складається з веранди 1-1 площею 4,3 кв.м, кухні 1-3 площею 9,5 кв.м, сходової 1-4 площею 10,1 кв.м, житлових кімнат: 1-5 площею 13,9 кв.м, 1-13 площею 8,0 кв.м, 1-14 площею 24,7 квм.; 1/2 частини сараю-гаражу «Б», сараю «Д», погріба «Ж», вбиральні «З», колонки «к1», 1/2 частини огорожі «N».

За ОСОБА_2 визнано право власності на 49,68/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка складається з санвузла 1-6 площею 2,3 кв.м, кухні 1-7 площею 8,2 кв.м., сходової 1-8 площею 14,6 кв.м, веранди 1-9 площею 3,0 кв.м, житлових кімнат: 1-10 площею 24,4 кв.м, 1-11 площею 6,8 кв.м, 1-12 площею 10,3 кв.м; 1/2 частини сараю-гаражу «Б», погріба «В», колонки «к», вбиральні «Е», 1/2 частини огорожі «N».

Припинено право спільної часткової власності.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), ОСОБА_3 виділено у користування земельну ділянку площею 0,1509 га та площею 0,0040 га; ОСОБА_2 - площею 0,1453 га; виділено у спільне користування земельну ділянку площею 0,0032 га.

ОСОБА_3 зобов'язався два рази на рік надавати ОСОБА_2 безперешкодний доступ до частини будинку, яка межує із земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3

ОСОБА_2 зобов'язався два рази на рік надавати ОСОБА_3 безперешкодний доступ до приміщення погребу, який межує із земельною ділянкою ОСОБА_2

У витязі з технічного паспорту з планом будинку та зведеним актом вартості будинку і господарських споруд за 2010 рік зазначені нумерація приміщень у будинку та розташування санітарного обладнання (а.с.7).

Згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, перебуває у комунальній власності.

У серпні 2016 року позивач звернувся до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області із заявою, в якій просив вжити заходів щодо відповідача з того приводу, щоб він демонтував каналізаційну яму з-під будинку, оскільки він руйнується, а в кімнаті тріснула стіна та є запах цвілі.

З акту обстеження від 31 жовтня 2016 року, складеного депутатом селищної ради, вбачається, що 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 площею 39,4 кв.м, належить ОСОБА_3 на праві власності, в будинку наявні газопостачання і електропостачання; при обстеженні будинку було виявлено просідання фундаменту з тріщинами і деформація стіни, що знаходиться на каналізаційній ямі, яка не відповідає вимогам санітарних і будівельних норм.

Актом обстеження від 24 лютого 2017 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради, заступника голови селищної ради, начальника Держархбудконтролю та майстра по благоустрою селища, встановлено, що вигрібна яма побудована з порушенням державних вимог і санітарного законодавства, оскільки вона знаходиться під фундаментом будинку і в результаті її експлуатації виникли тріщини стіни, просадка фундаменту та пліснява на стінах в середині житлового будинку (а.с.47).

Згідно акту обстеження від 4 квітня 2017 року, складеного комісією у складі заступника голови селищної ради, землевпорядника селищної ради, начальника відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Управління Держпродспоживслужби в Броварському районі, головного спеціаліста відділу містобудування і архітектури Броварської РДА, при обстеженні житлового будинку встановлено, що вигрібна яма облаштована під будинком, що є порушенням державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом МОУ від 17.03.2011 року № 145. На час обстеження вигрібна яма була наповнена побутовими каналізаційними стоками. При візуальному огляді будинку виявлено на стінах тріщини зі сторони облаштування вигрібної ями. В приміщеннях житлового будинку виявлено стійкий неприємний запах з вигрібної ями, плісняву на стінах. Комісія вважала за необхідне терміново звільнити вигрібну яму від стічних вод з метою запобігання руйнування житлового будинку.

З відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 4 жовтня 2016 року на звернення позивача вбачається, що на зведення даної каналізаційної ями документів дозвільного характеру не надавалось, разом з тим, станом на час побудови споруди не існувало законодавчо встановленого порядку щодо надання відповідного дозволу. При виїзді на місце посадової особи департаменту встановлено, що по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок 15,3 х 13,4 м, з господарськими спорудами. Відповідно інформації з технічного паспорту від 4 жовтня 2010 року будівельні роботи виконані в період з 1970 по 1991роки. Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від септика до житлового будинку повинна складати не менше 5 метрів. Разом з тим, дія вимог даних ДБН-360-92* поширюється на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень, а також будівель і споруд на території України, побудованих або таких, що будуються, після 1992року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірна каналізаційна збудована попередніми власниками житлового будинку, вона не перебуває у власності відповідача, а тому відсутні підстави для покладення на нього обов'язку по демонтажу даної споруди.

Водночас внаслідок наявності під частиною будинку позивача каналізаційної ями, якою користується відповідач, існує неприємний запах цвілі, специфічний запах каналізації та сирість у приміщеннях, а відтак, з метою захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача припинити користування септиком (каналізаційною ямою) та виконати за власний рахунок сантехнічні роботи по від'єднанню обладнання від даного септика.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. При здійсненні своїх прав власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам та свободам громадян. Діяльність власника може були припинена чи обмежена у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлене договором або законом.

Статтею 376 ЦК України врегульовані питання з приводу набуття права власності на самочинне будівництво. Згідно ч. 1 даної статті, житловий будинок, будівля, споруда вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У п. п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва)», роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої ст. 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

За змістом положень ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст. 103 ЗК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, каналізаційна яма (септик) збудована батьками сторін, безпосередньо відповідач, набувши право власності на частину житлового будинку, дану споруду не будував.

За змістом ухвали про затвердження мирової угоди від 10 липня 2015 року, ні позивачу, ні відповідачу у власність не передано таку споруду як вигрібна яма (або зливна, каналізаційна яма, септик). Виходячи виключно з ухвали суду про поділ будинку в натурі між співвласниками як єдиного документу, у якому зафіксовано склад часток кожного із сторін, та з долучених до матеріалів справи доказів, відповідач не є власником спірної каналізаційної ями.

Крім того, на запитання суду апеляційної інстанції відповідач пояснив на плані будівлі (а.с.7) що септик знаходиться під частиною його будівлі, приміщення 1-7.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно не вбачав підстав покладення на відповідача зобов'язань по утриманню вказаної споруди як належної йому на праві власності чи як переданої йому у користування. Так само відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку знести дану споруду. При цьому, згідно вимог закону тягар утримання майна покладається на власника і особа не може бути примушена до вчинення дій, вчиняти які вона не зобов'язана.

Позивач посилався на те, що наявність зливної ями під його частиною будинку призводить до виникнення тріщин на фундаменті і на стінах, руйнує будинок, однак позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що тріщини на будинку виникають саме через наявність зливної ями. В актах обстеження зазначено про такі висновки, але, враховуючи час зведення будинку, відсутність будь-яких технічних обстежень і висновків спеціалістів з даного приводу, то є передчасним робити такі висновки лише на підставі візуального обстеженням будинку членами комісії.

Крім того, як було встановлено під час розгляду справи, дану яму будував не відповідач, тому він не може нести відповідальність за негативні наслідки такої споруди.

Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», на які як на підставу для знесення (демонтажу) споруди септика також посилався позивач, відстань від септика до житлового будинку повинна складати не менше 5 метрів. Разом з тим, на дану споруду, враховуючи час її зведення, дані норми не поширюються, а тому сам факт невідповідності місця розташування вказаної споруди даним нормам (ДБН) не може бути достатньою підставою для покладення на відповідача обов'язку по її демонтажу (знесенню).

За таких обставин суд першої інстанції дав оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності відповідно до ст. 212 ЦПК України та прийшов до правильного правового висновку про відсутність доказів того, що відповідачем істотно порушені права позивача, наслідком яких можливе усунення перешкод лише шляхом знесення спірної каналізаційної ями (септика).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що права позивача порушені діями відповідача, який самовільно, без згоди іншого співвласника, користується не переданою йому у власність зливною ямою (септиком), розташованою під частиною будинку, належною позивачу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що пред'являючи позов ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно збудованого септику (каналізаційної ями).

Вирішуючи спір, суд не врахував, що предметом спору є знесення самочинної збудованої споруди з підстав ст. 130, 152 ЗК України та 376 ЦК України, а вирішення питання щодо зобов'язання відповідача припинити користування цією спорудою та виконати за власний рахунок сантехнічні роботи, яке не висувалося позивачем, в даному випадку не стосується предмету позову у розумінні ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст. ст. 10, 11 ЦПК України та припустився помилки, не врахувавши вимоги, визначені в позові.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу споруди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені відповідачем, а саме 606,32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 606,32 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

В.О. Фінагєєв