АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/6282/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника позивача: Бендюг І.А.

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Дивисенко Тетяни Олексіївни в інтересах публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 25 лютого 2015 року складала 82 899.51 доларів США та 32256.50 грн. пені, звернути стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна у виконавчому провадженні, стягнути із відповідача на користь позивача 3654 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10 липня 2008 року між Акціонерним товариством «ІНДУСТРІАЛЬНО- ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 24/720177 за яким відповідач отримав кредит на суму 93 000 доларів США зі сплатою 13.4 % річних строком до 09 липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором, 10 липня 2008 року між Банком та відповідачем укладено договір іпотеки № 181/23-2005, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстраційний № 17950, згідно якого ОСОБА_5 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позичальник порушив зобов'язання за кредитним договором, тому позивач змушений був звернутись із вказаним позовом до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року позов ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 82899,51 доларів США та 32256,50 грн. пені за кредитним договором № 24/720177 від 10 липня 2008 року звернуто на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованого за №17950 - квартиру АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 42,30 кв.м., житловою площею 18,00 кв.м. та належить ОСОБА_5 на праві власності, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 643800 грн. Стягнуто із відповідача на користь позивача 3654 грн. судового збору, зазначено, що рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись із вказаним рішенням Дивисенко Т.О. в інтересах ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» подала апеляційну скаргу в якій просила змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, зазначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 866545 грн, та виключити посилання на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та судом не з'ясовано дійсні обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи мораторій належним чином не перевірив наявність підстав для його застосування чим обмежив права банку. Також вважає за можливе визначити початкову ціну реалізації предмету іпотеки у розмірі 866545 грн, встановленому відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Третя особа підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10 липня 2008 року між Акціонерним товариством «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір № 24/720177 за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 93 000 доларів США зі сплатою 13.4 % річних строком до 09 липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 10 липня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстраційний № 17950, згідно якого ОСОБА_5 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується валютними меморіальними ордерами №1 та № 200 від 10 липня 2008 року.

Проте відповідач після отримання кредитних коштів належними чином не виконував зобов'язань за кредитним договором №24/720177 від 10 липня 2008 року, з зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25 лютого 2015 року складала 82 899.51 доларів США, що за курсом НБ України складало 2345328 грн 10 к., з яких: 74188.30 доларів СІІІА, що еквівалентно 2098877 грн 37 к. простроченої заборгованості за кредитом, 8711.21 доларів США, що еквівалентно 246450 грн 74 к. простроченої заборгованості по відсотках, та 32256 грн 50 к. пені.

Відповідно до вимог ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.

Встановивши у справі невиконання відповідачем зобов'язання, забезпеченого іпотекою суд прийшов до правильного висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту є обгрунтованою та відповідає приписам чинного законодавства України.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував положення ст.38 Закону України «Про іпотеку», зокрема щодо визначення вартості предмета іпотеки колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Окрім того, ст.38 Закону України «Про іпотеку», передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до п.1.4 договору іпотеки, предмет іпотеки оцінюється сторонами за їх домовленістю у сумі 643800 грн 00 к.

Згідно з правовими висновками, викладеним Верховним Судом України у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), від 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс 15), від 08 червня 2016 р. (6-1239 цс), від 05 жовтня 2016 р. (№ 6-1582цс16), які в силу ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні судами таких норм права, відповідно до положень частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова продажна ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на те, що відповідно до матеріалів справи сторони у договорі іпотеки визначили ціну предмета іпотеки у сумі 643800 грн 00 к. та будь-яких інших доказів, які свідчили про те, що сторонами визначено предмет іпотеки у сумі 866545 грн 00 к. позивачем не надано, тому колегія суддів вважає, що висновок суду при визначені початкової ціни предмета іпотеки у сумі 643800 грн 00 к. відповідає вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права за звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) іпотечне майно.

Крім того, згідно з п.4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, який відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_5 має будь-яке інше житло окрім квартири АДРЕСА_1 та оскільки предмет іпотеки має загальну площу 42,30 м.кв., тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ, на вказаний предмет іпотеки: квартиру: АДРЕСА_1 не може бути примусово звернуто стягнення в період дії такого мораторію, у зв'язку з чим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до втрати чинності зазначеного Закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дивисенко Тетяни Олексіївни в інтересах публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді