Справа № 169/420/17
Провадження № 2/169/125/17
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року смт. Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Турак О.В.,
секретар судового засідання Гаврилюк Н.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позов обгрунтований тим, що з 2005 року вона із сімєю відкрито та безперервно володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району, де проживає по даний час. Вказаний будинок на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 11 серпня 1992 року належав ОСОБА_4, який помер 04 квітня 1998 року. Після його смерті в управління та володіння спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_5, яка померла 27 серпня 2004 року. Спадкоємці після її смерті відсутні. До дня смерті її доглядала ОСОБА_6, яка є свекрухою позивача, та останній ОСОБА_5 передала ключі від спірного будинку. Посилаючись на вказані обставини, ствердивши, що з 2005 року позивач проживає у спірному будинку, сплачує комунальні послуги за його утримання, а також оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району Волинської області, в порядку набувальної давності.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Турійського району Волинської області у судове засідання не зявився, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
За згодою позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 11 серпня 1992 року, реєстраційного посвідчення від 25 серпня 1992 року, ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району Волинської області (а. с. 8, 9).
Зі свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №035308, виданого ОСОБА_3 селищною радою Турійського району Волинської області, слідує, що 04 квітня 1998 року ОСОБА_4 помер (а. с. 7).
Згідно довідки ОСОБА_3 селищної ради Турійського району Волинської області від 07 квітня 2017 року №755 після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, в управління та володіння яким вступила його дружина ОСОБА_5, яка померла 27 серпня 2004 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №152876, виданим ОСОБА_3 селищною радою Турійського району Волинської області (а. с. 7, 12).
Судом встановлено, що спадкоємці після смерті ОСОБА_5 відсутні, а у спірному житловому будинку за адресою: вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району з 2005 року по даний час безперервно проживає позивач ОСОБА_1, що стверджується довідками ОСОБА_3 селищної ради Турійського району Волинської області від 07 квітня 2017 року №756, від 31 травня 2017 року №944 (а. с. 10, 11).
Свідок ОСОБА_6, яка є свекрухою позивача, в судовому засіданні пояснила, що вона доглядала до смерті ОСОБА_5, допомагала їй по господарству, оскільки родичів у неї не було. За життя ОСОБА_5 стверджувала, що діти ОСОБА_6 зможуть проживати у її будинку після її смерті та передала їй ключі від будинку. Тому з 2005 року ОСОБА_1 із сімєю проживає у будинку, що по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району, та веде господарство.
Про вказані обставини в судовому засіданні ствердили також свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які добре знали сімю ОСОБА_5 та знають сімю ОСОБА_1.
Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволоділа житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району Волинської області, та з 2005 року відкрито та безперервно проживає у ньому, сплачує комунальні послуги на його утримання, що стверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Крім того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2015 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району Волинської області (а. с. 13, 14).
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, з дотриманням вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
На підставі викладеного, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 213-215, 218, 224, 228 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Ковельська, 23 в смт Луків Турійського району Волинської області, в порядку набувальної давності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.