РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/15283/16-ц

Провадження № 2/638/1642/17

05.07.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Козодой К. І.

з участю позивача ОСОБА_1

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем є син - ОСОБА_8, 2007 року народження. У 2009 році шлюб було розірвано за рішенням суду, за цим же рішенням дитина залишилась мешкати з нею. Також у 2009 році вона звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-5955/09 позов задоволено, призначено аліменти з 26.05.2009 року. Натепер спільна дитина досягла дев'ятирічного віку та навчається у Харківському ліцеї №149 та витрати на неї збільшились, а заробітної плати позивача не вистачає на задоволення потреб дитини. Окрім аліментів відповідач ніякої допомоги не надає, дитину не відвідує, хоча є фізичною особою підприємцем, має у власності два автомобілі та отримує додатковий дохід. Просить суд збільшити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_8 з 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до закінчення дитиною навчання, до 1128, 35 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до закінчення дитиною навчання.

Позивач ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з наступних підстав. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2009 року розмір аліментів, належних до стягнення з відповідача було визначено як 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на значущість частини доходів, позовні вимоги не заперечувалися, рішення суду оскаржено не було, припис виконував сумлінно та ретельно. У період з травня 2013 року по серпень 2015 року син постійно проживав з відповідачем. Окрім того, за період з 01.01.2016 року розмір доходу відповідача склав 12386, 00 грн., тобто це приблизно 1126 грн. 00 коп. на місяць. На утриманні відповідача є ще одна малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто дочка теперішньої дружини - ОСОБА_5, а також непрацездатний батько - ОСОБА_6, інвалід ІІ групи за загальним захворюванням. На його ім'я відсутні зареєстровані транспортні засоби, та додатковий дохід, про який наголошує позивач, відсутній. Просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши доводи сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який з 02.12.2009 року розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №611, що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 02.12.2009 року (а. с. 9).

Від шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №3 Харківського міського управління юстиції 11.02.2009 року (а. с. 10).

Сторонами не заперечувалось, що згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2009 року розмір аліментів, належних до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_8 було визначено як 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а тому даний факт доведенню не підлягає.

Із довідки, виданої ТОВ «ТНС» за №372 від 06.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «ТНС» з 18.04.2016 року та займає посаду - юрист; дохід за період з 18.04.2016 року по 31.08.2016 року склав 18800, 00 грн. (а. с. 11).

Як вбачається із довідки Київської об'єднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 26.01.2017 року №1131/10-20-31, ФО-П ОСОБА_3 в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року здійснював діяльність за умови сплати єдиного податку. Згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця дохід склав 13386, 00 грн.

Згідно наявних баз даних РСЦ МВС в Харківській області транспортні засоби на ім'я ОСОБА_3 на території Харківської області не зареєстровані (а. с. 33).

Водночас як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 25.10.2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2014 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (а. с. 26).

У ОСОБА_5 є донька від попереднього шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вони проживають разом із відповідачем, що також не заперечується сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вибір способу сплати аліментів залежить від конкретних обставин справи, зокрема від того, чи є заробіток (доход) платника аліментів стабільним, який характер має його дохід (натуральна чи грошова форма), який порядок сплати є найбільш зручним для одержання аліментів, тощо. При виборі способу сплати аліментів суд повинен виходити із того, щоб інтереси дитини були найбільш захищеними.

Згідно частини 1 статті 183 Сімейного кодексу Україничастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачем так як дохід відповідача на місяць приблизно дорівнює заявленій сумі, враховуючи матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, відповідача, те, що на утриманні у відповідача є також дитина від нового шлюбу, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надала суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1128, 35 грн. на дитину, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Суд зазначає, що вказане рішення не є перешкодою для застосування в подальшому положень статті 192 Сімейного кодексу України, а тому в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за заявою вказаних осіб визначений розмір аліментів даним рішенням може бути змінений.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки нею не надано доказів щодо значного погіршення матеріального стану та стану здоров'я дитини та водночас значного покращення матеріального стану відповідача. Посилання лише на зростання мінімального прожиткового мінімуму на дитину не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, ч. 3 ст. 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 191 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: