Справа № 522/3195/16-ц
Провадження № 2/522/186/17
«27» червня 2017 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про звільнення майна з-під арешту
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила суд скасувати арешт (заборону відчужувати) на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №б/н від 22.11.2011 року, ухваленої державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції Кіровоградської області; виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису №11958243 від 13.12.2011 року про арешту рухомого майна, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №9166298 від 13.12.2011 року про арешт нерухомого майна, з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №11958223 від 13.12.2011 року.
Ухвалою суду від 27 червня 2017 року в частині позовних вимог щодо рухомого майна провадження у справі закрито за заявою представника позивача.
В обґрунтування позовних вимог щодо нерухомого майна ОСОБА_1 посилається на таке.
Позивач ОСОБА_1, дошлюбне прізвище якої ОСОБА_3, є власницею квартири АДРЕСА_1. Під час укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири позивачу стало відомо про існування арешту та заборони відчуження на усе належне майно ОСОБА_1, на підтвердження чого отримала відповідні витяги з державних реєстрів, за відомостями яких арешт накладено на майно позивача державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції за постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н від 22.11.2011 року. У позивача дійсно була заборгованість перед ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», яку остання сплатила (погасила) після постановлення відповідного судового рішення та відкриття зазначеного виконавчого провадження. При цьому, відповідно до відповіді Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, за яким стягується заборгованість з позивача на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», 29.03.2012 року завершено у звязку з повним погашенням заборгованості.
Враховуючи, що виконавче провадження знищено, а арешт майна не скасовано, позивач змушена звернутись до суду з цим позовом.
Відповідачі у судове засідання не зявилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи.
Представник позивача надав суду заяву, згідно з якою просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги в частині скасування арешту з нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 19.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу залишила за собою прізвище чоловіка «Чорна». Таким чином, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є однією і тією самою особою.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.03.2015 року придбала у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Разом з цим, згідно із записами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №9166298 від 13.12.2011 року та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №11958223 від 13.12.2011 року обтяжено невизначене майно все нерухоме майно, у тому числі й зазначену квартиру, яке належить ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Підставою для обтяження нерухомого майна є постанова про відкриття виконавчого провадження, без номеру від 22.11.2011 року, ухвалена державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції.
Як слідує зі змісту листа Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 14.05.2015 року № 23/03/02 01-04 22.11.2011 року, державний виконавець Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-512 від 04.11.2011 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» суми боргу в розмірі 57 913,44 гривень. Цією постановою також накладено арешт на все майно боржника.
При цьому, 01.03.2012 року до вказаного Відділу надійшла заява стягувача ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит», згідно з якою ОСОБА_3 заборгованість за зазначеним виконавчим листом сплатила в повному обсязі, проте виконавчий збір в розмірі 5791,34 боржником не сплачено.
Проте, суду не надано відомостей Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції щодо чинного стану виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на майно позивача.
Згідно з пунктами 8.19 та 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання, який становить 3 (три) роки. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.
Наведене свідчить, що відповідно до цих правил, строк зберігання виконавчого провадження, яке закінчено 29.03.2012 року закінчився 31 грудня 2015 року, в той час, як ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом вже 22.02.2016 року.
Крім того, за правилами статей 30, 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.
Таким чином, виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_3 також підлягало закінченню у 2012 році із закінченням строку зберігання документів у 2015 році.
Доказів на підтвердження таких тверджень чи їх спростування вказаним Відділом державної виконавчої служби суду не надано.
Таким чином, суд має визнати доведеною відсутність заборгованості ОСОБА_1 за зобовязаннями зі сплати боргу на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», що підтверджується листами відповідачів.
Оскільки предметом цього розгляду не є питання про розмір заборгованості позивача перед ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» зі сплати коштів за певним виконавчим листом, суд має виходити з відомостей, наданих банком-відповідачем про відсутність заборгованості у позивача зі сплати боргу. З метою дотримання правил про межі судового розгляду суд у цьому провадженні позбавлений права здійснювати перерахунок платежів, що стягуються з позивача в порядку виконання іншого судового рішення.
Стосовно суті позовних вимог суд виходить з того, що арешт майна боржника у виконавчому провадженні не може існувати та зберігатися тривалий період без достатніх правових підстав, накладений попередньо арешт підлягає скасуванню в разі припинення існування тих обставин, що слугували підставами попередньо й існували під час його накладення.
Відповідно до загальних засад та принципів цивільного процесуального права арешт майна боржника має бути співмірним розміру існуючого зобовязання, оскільки, в іншому випадку, порушуватиметься принцип недопустимості порушення права власності, а також не буде дотриманий баланс інтересів сторін.
Навіть припускаючи той факт, що у позивача може існувати невиконане зобовязання по сплаті перед відповідачем Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції суми виконавчого збору в розмірі 5 791,34 гривень, це не може бути підставою для збереження арешту в силу невідповідності розміру боргу та розміру застосованого забезпечення, оскільки вони не є співмірними, а також арешт на майно позивача накладався на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості перед банком «Пат «ОСОБА_2 «ОСОБА_2 та Кредит». Такі боргові зобовязання як сплата виконавчого збору, в разі встановлення їх існування, мали бути забезпечені державним виконавцем шляхом накладення арешту на інше менш вартісне майно.
Аналізуючи правомірність дій державного виконавця суд вправі, враховуючи зміст, закладений законодавцем в створювані ним норми права, та виходячи зі змісту ст.152 ЦПК України (що підлягає застосуванню за аналогією закону), відповідно до якої суд має керуватися міркуванням співмірності при вирішенні питання про забезпечення позову.
При оцінці дій державного виконавця з накладення арешту на майно позивача, суд має застосовувати загальні вимоги, що висуваються чинним законодавством під час оцінки рішень, дій всіх субєктів владних повноважень, встановлені у ч. 3 ст. 2 КАС України. Ці правила носять матеріально-правовий характер та ними мають керуватися всі без винятку посадові (службові) особи органів державної влади як носії владних повноважень.
Державний виконавець, як субєкт владних повноважень, реалізуючи свої функції, повинен підкорювати свої дії вказаним загальним публічно-правовим вимогам-принципам, а саме: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Втім, у цьому випадку державним виконавцем не дотримано вказаних принципів та, як наслідок, міра запобіжного заходу у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_1 не є співмірною до існуючого на момент накладення арешту боргу.
Додатково судом у цьому судовому провадженні має бути надана правова оцінка поведінці відповідачів, зокрема, систематична неявка у судові засідання свідчить про відсутність заінтересованості відповідачів у вказаному спорі й у подальшому збереженні заходів, встановлених на заборону відчуження майна боржника за виконавчим провадженням; додатково судом враховано й фактичне визнання відповідачем вимог позивача у цих правовідносинах, шляхом надання відомостей щодо відсутності заборгованості перед банком, а також, що з цих підстав закінчено виконавче провадження.
Таким чином, враховуючи, що на сьогоднішній день відповідачем не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 ані перед банком, ані перед державної виконавчою службою, зважаючи на фактичне визнання відсутності такої заборгованості обома відповідачами, суд вважає збереження арешту на майно позивача недоцільним та таким, що порушує його права, як власника арештованого майна.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зазначений принцип непорушності права власності реалізується в правилі ст. 321 ЦК України, відповідно до якого право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з розясненнями за постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Одночасно з наведеними висновками, суд має застерегти, що його висновки, викладені в цьому рішенні, носять попередній характер, що можуть бути спростовані відповідачами в заяві про перегляд цього заочного рішення за допомогою нових доказів, що матимуть істотний характер для оцінки спірних правовідносин.
Керуючись ст. 41 Конституції України, п.1 ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 321, ст. ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, ч.2 ст. 114, п.1 ч.1 ст.152, 169, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Зняти арешт (заборону відчуження) зі всього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що накладений постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, без номеру від 22.11.2011 року під час примусового виконання виконавчого листа №2-512 від 04.11.2011 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» суми боргу в розмірі 57 913,44 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

27.06.2017