Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/7404/16 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/1865/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачем перебував в трудових відносинах з 19 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року за безстроковим трудовим договором. З квітня 2015 року заробітна плата йому не сплачувалася. Він неодноразово звертався до адміністрації підприємства з вимогою про погашення заборгованості та дотримання вимог трудового законодавства, проте відповідач необхідних заходів не вживав та заборгованість сплачена не була. 30 червня 2015 року він був звільнений з підприємства за угодою сторін, про що був виданий відповідний наказ та зроблено запис у трудовій книжці. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі йому не була виплачена і повний розрахунок з ним в день звільнення проведений не був.

25 листопада 2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ по справі № 310/10742/15-ц, яким стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з квітня 2015 року по червень 2015 року в сумі 8254, 47 грн. Судовий наказ набрав чинності 17.12.2015 р., але і після цього заробітна плата не була виплачена. Фактичний розрахунок відбувся лише 06 вересня 2016р. шляхом перерахування грошових коштів на його особистий рахунок. Оскільки відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з 30 червня 2015 року, то повинен сплати йому компенсацію за порушення строків виплати зарплати у розмірі 587,89 грн., та, крім цього, за ст. 117 КЗпП має сплатити компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 64 317,34 грн. Просив стягнути ці суми з відповідача, а також на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 64 317, 34 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 587,89 грн. та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 750 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання апеляційного суду 06 липня 2017р. не з»явився, не надавши заяв про відкладення розгляду справи. Тому колегія вважала за можливе розглянути справу у відповідності до вимог ст.. 305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Серафимовича Л.В., вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькобленерго», працюючи на посаді юрисконсульта у його структурному підрозділі - Шахтарському управлінні з 19 вересня 2013р.

30.06.2015р. ОСОБА_2 звільнився за угодою сторін на підставі наказу № 92-Л від 24.06.2015р.

При звільненні з позивачем не був здійснений розрахунок, та відповідач заборгував йому заробітну плату за квітень-червень 2015р. у загальному розмірі 8 254,47 грн.

25.11.2015р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області був виданий судовий наказ про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача, який фактично виконаний відповідачем 06 вересня 2016р.

Тому позивач у позові просив суд стягнути з відповідача компенсацію за порушення відповідачем строків виплати зарплати у сумі 587,89 грн., компенсацію за ст. 117 КЗпП в сумі 64 317,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Часткового задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач вчинив порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП, тому зобов»язаний виплатити звільненому працівнику вказані компенсації у правильно визначеному позивачем розмірі, а також відшкодувати йому моральну шкоду, розмір якої суд визначив в сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказував, що судом не було прийнято до уваги його заперечення проти позову щодо відсутності вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв»язку з існуванням форс-мажорних обставин, наявність яких встановлена висновком Донецької ТПП, а також у зв»язку з тим, що структурний підрозділ, у якому працював позивач, був захоплений.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія визнає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, зокрема, трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин щодо відшкодування майнової та моральної шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги в даній справі, зокрема щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються гл. 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непере-

борною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, проте не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 141 Закону України від 2 грудня 1997 р. № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Висновком Донецької торгово-промислової палати від 30 липня 2014р. за № 2059/05-4 встановлено, що на території Донецької області проводиться антитерористична операція, в ході якої уповноваженими правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, захоплення будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі та захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими, злочинними угрупованнями та окремими фізичними особами, створюють загрозу життю людей, збереженню їх майна, обмежують свободу пересування територією області. На цій території в такому разі відсутній ефективний контроль органів державної влади України, що унеможливлює виконання зобов'язань, а тому Донецька торгово-промислова палата дійшла висновку про те, що дійсно настали обставини непереборної сили з 01 липня 2014р. для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу і є підставою для відстрочення грошових зобов'язань/податкового боргу (сертифікат ТПП - а.с. 86).

Вказані обставини підтверджуються також фактом захоплення 11 серпня 2015р. структурних підрозділів ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - Шахтарського, Амвросієвського, Горлівського, Дебальцевського, Докучаєвського, Єнакієвського, Старобешівського, Харцизького, Ясинуватського управлінь, у зв»язку з чим відповідач не зміг забезпечити збереження документації. За вказаними фактами за заявою відповідача правоохоронними органами були порушені кримінальні провадження ( а.с. 83-91).

Отже, такі обставини виключають вину підприємства у невиплаті заробітної плати позивачеві та нездійсненні з ним остаточного розрахунку при звільненні, а тому не мається підстав для застосування ст. 117 КЗпП та покладення на відповідача обов»язку з відшкодування моральної шкоди працівнику.

Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-2159цс15), яка прийнята в порядку перегляду справи за ст. 355 ЦПК України, та згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для врахування судами при розгляді справ із застосуванням норм матеріального права, щодо яких вона надана.

На цих обставинах наголошував відповідач в ході розгляду справи у суді першої інстанції, але останній безпідставно не прийняв їх до уваги, а також не вмотивував, чому відступає від вищезазначеної правової позиції ВСУ.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія вважає, що рішення в частині стягнення компенсації за ст. 117 КЗпП та моральної шкоди у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати його дія поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або

уповноваженого ним органу (особи).

За змістом наведеної норми, працівник має право на компенсацію втрати частини заробітної плати через несвоєчасну її виплату незалежно від вини роботодавця.

Оскільки у цій справі встановлено факт несвоєчасної виплати зарплати ОСОБА_2, то його вимоги про компенсацію відповідно до зазначеного Положення суд правильно визнав обґрунтованими. Тому підстав для скасування рішення суду в цій частині не мається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія, змінюючи рішення суду першої інстанції,

вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач сплатив за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1320,28 грн.

Пропорційно до відхилених вимог позивача відповідачеві слід компенсувати витрати у сумі 1309,92 грн. за подання апеляційної скарги.

Але, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовів про зарплату ( середній заробіток, компенсація втрати її частини), а мав сплатити лише 551,20 грн. за позовні вимоги щодо моральної шкоди, то за рахунок позивача підлягає компенсації відповідачеві судовий збір за вимоги щодо моральної шкоди, які сплачені відповідачем при поданні апеляційної скарги у сумі 606,32 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у цій справі скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 64 317,34 грн. та моральної шкоди у сумі 2000 грн. та вирішення питання щодо судових витрат.

Відмовити в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 та у компенсації йому судових витрат за рахунок відповідача.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» суму судового збору у розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.