Справа №345/3463/15-ц
Провадження № 2/345/1038/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2017 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Сухарник І.І.
секретаря судового засідання Мостової Ю.З.
з участю: відповідача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом Публічного акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
Відповідно до п.2.4.2 договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно вдень повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 15,00% річних (п.3 спеціальної частини договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту (п.4 спеціальної частини договору).
Згідно із п. 2.5.2 договору відповідач зобов`язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок в банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах не менших за суму платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.
Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 14.08.2015 року заборгованість по кредиту становить 29 055,88 грн.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення №63 про початок ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». П.5 ч.1 ст.44 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.
Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить суд розглядати справу в її відсутності.
Відповідач, ОСОБА_1 , позов визнав частково, та пояснив суду, що ним було порушено умови кредитного договору, та не виконано взяті на себе зобов`язання. Причиною цьому послугувало те, що в літку 2014р. він був звільнений з роботи. а тому не мав коштів для внесення чергових платежів. Саме тому 19.05.2014р. він останні раз вніс кошти для погашення заборгованості, і після того жодних коштів не сплачував. Окрім цього, у вересні 2014р. його було призвано на військову службу по мобілізації, тому він в цей період не сплачував кошти. Коли ж повернувся зі служби в ЗСУ. То виявив, що відділення банку закриті, а рахунок, на який він мав перераховувати кошти згідно умов договору, не існує. Жодного повідомлення від банку про зміну реквізитів для перерахунку коштів він не отримував. Також зазначив, що банк не мав права нараховувати йому пеню та проценти в період коли він проходив службу у ЗСУ в порядку мобілізації. Також просив застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності по пені.
Представник відповідача ОСОБА_2 дав суду аналогічні пояснення.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, 22.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування №BLaЖГА00078491 (а.с. 6-13).
Відповідно до п.1.1 загальної частини договору, укладений сторонами договір є комплексним, відповідно до положень ст.ст.3, 6, 628 ЦК України, і містить як норми, що регулюють правовідносини між сторонами, пов`язані із кредитуванням, так і положення, які регулюють відкриття та обслуговування поточного рахунку. Згідно із п.1.2 загальної частини договору банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) в національній валюті України в сумі, зазначеній у п.1 спеціальної частини договору, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід`ємну частину договору.
Згідно пунктів 1,2 спеціальної частини договору банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в розмірі 10 000,00 грн., термін повернення кредиту 22 вересня 2014 року. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 15,00% річних (п.3 спеціальної частини договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту (п.4 спеціальної частини договору).
Відповідно до п.2.4.2 договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Згідно із п. 2.5.2 договору відповідач зобов`язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суму платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановленому факту відповідають договірні правовідносини сторін, врегульовані ст.ст. 1049, 1050 ЦК України та полягають в праві позивача вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов`язання та в обов`язку відповідача виконати взяті зобов`язання належним чином.
Однак, згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проходив службу в ЗСУ в порядку мобілізації згідно Указу Президента України від 21.07.2014р. № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» з 06.09.2014р.. що підтверджується військовим квитком (а.с. 61), повідомленням про призов на військову службу та довідкою військової частини (а.с. 60). Тож позивач був не вправі з 06.09.2014р. нараховувати пеню та проценти за користування кредитом, а тому в частині задоволення цих позовних вимог слід відмовити.
Окрім цього, позивачем позов направлено на адресу суду листом, та згідно відтиску поштового штампу на конверті (а.с. 21) позов було направлено до суду 29.08.2015р. як вбачається із розрахунку заборгованості, то останні платіж був внесений відповідачем для погашення заборгованості 19.05.2014р. тобто, позов було пред`явлено по спливу річного терміну після внесення відповідачем останнього платежу.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки прострочення відповідачем сплати чергових платежів розпочалось з червня 2012р., останній платіж було внесено 19.05.2014р., позивач звернувся до суду 29.08.2015р., то позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, яка утворилась до 29.08.2014р.
Відповідач просив суд застосувати правові наслідки спливу позовної давності, про що подав до суду відповідну заяву (а.с. 93-94). Окрім цього, в заяві про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду (а.с. 55-57) відповідач теж покликався на дану обставину. Від позивача не надходило на адресу суду заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності з поважних причин, а тому суд вважає, що строк позовної давності позивачем по стягненню пені пропущено без поважних причин. А тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Тому до задоволення підлягають вимоги щодо стягнення 6690,48 грн., з яких 5534,43 грн. заборгованість по тілу кредиту; 281,05 грн. проценти за користування кредитом та 875,00 грн. за розрахункове обслуговування кредиту.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в частині стягнення 2335,18 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 267, 526, 527, 530, 612, 1049, 1050 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ст.ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд -
позов задоволити частково.
У задоволені позову в часттині в частині стягнення неустойки (пені), що виникла до 29.08.2014 року відмовити, у зв"язку з пропуском позовної давності.
В решті позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 487,20 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: