РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м. Витребувати вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у квітні 2010 року до позивача звернулась її рідна сестра - ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 та сказали, що для розвитку бізнесу їм необхідні кошти, які вони планують позичини у ОСОБА_2, проте позикодавець для забезпечення позики вимагав передати йому в заставу (іпотеку) квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 Позикодавець просив переоформити квартиру на іншу особу для оформлення договору іпотеки, посилаючись на додаткові ризики та складності у зв'язку з тим, що у квартирі фактично проживала неповнолітня дочка ОСОБА_3 Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили оформити на позивача квартиру та відповідний договір позики. Позивач погодилась допомогти. 13.05.2010 року було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, та між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Зазначала, що відповідно до договору позики від 13.05.2010 року ОСОБА_1 отримала від відповідача позику у розмірі 384538 грн. із встановленим строком повернення 13.11.2010 року. Відповідно до договору іпотеки укладеного 13.05.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. із реєстровим №532, позивач в забезпечення вказаного договору позики передала в іпотеку ОСОБА_2 вже належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 30.04.2013 року позивач дізналась, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існує спір щодо виконання договору позики від 13.05.2010 року. Внаслідок цього спору ОСОБА_2 29.11.2012 року зареєстрував на себе право власності на предмет іпотеки - вищевказану квартиру. Позивач вважає, що відповідач незаконно набув права власності на квартиру, вважає себе законним власником квартири.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами в обґрунтування своїх вимог, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до договору іпотеки від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_1, на підставі договору позики грошей посвідченого 13.05.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. за реєстровим №528, на суму 284538 грн.

Відповідно до п.1.2 договору іпотеки у забезпечення виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Пунктом 5.3 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним договором, сторонни домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим ЗУ «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця.

Згідно п.5.4 договору іпотеки за домовленістю сторін, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання за основним договором, цей договір передбачає, що ОСОБА_2 набуває право звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2, в рахунок виконання зобов'язання за основним договором у порядку передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на предмет іпотеки.

Відповідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення та предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, судом встановлено, що 13.05.2010 року було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, та між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Зазначала, що відповідно до договору позики від 13.05.2010 року ОСОБА_1 отримала від відповідача позику у розмірі 384538 грн. із встановленим строком повернення 13.11.2010 року.

ОСОБА_1 не виконала належним чином свої зобов'язання перед ОСОБА_2, у зв'язку з чим, відповідно до договору іпотеки, останній правомірно набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м., а отже підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не вбачається.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, залишити за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 575, 589, 590 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко