У Х В А Л А

2 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договору про надання відновлювальної кредитної лінії, іпотечного договору та договору поруки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 7 квітня 2016 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

10 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_6 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року та 22 жовтня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Одночасно заявник просить поновити строк на подання заяви про перегляд, посилаючись на поважну причину його пропуску, зокрема отримання ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, тільки 4 лютого 2017 року. На підтвердження своїх доводів заявник надав копії супровідного листа та конверта, з яких убачається, що зазначену ухвалу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ направив лише 1 лютого 2017 року.

Обговоривши вказане клопотання ОСОБА_4, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про його задоволення, оскільки причина пропуску строку для подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиливши касаційну скаргу ОСОБА_4, погодився з висновком апеляційного суду про те, що укладені між сторонами договори є справедливими, не суперечать принципу добросовісності, відсутній істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача як споживача кредитних послуг; під час укладення спірного договору сторони погодили його умови, позивач підписуючи вказані договори засвідчив, що надана інформація є повною, доступною, достовірною. Разом з тим позивач відповідно до графіку проводив погашення кредиту, тому відсутні підстави вважати, що банк не надав позивачу інформацію про умови кредитування та детальний розпис загальної вартості кредиту.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 22 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача. Всупереч нормам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», графік погашення кредиту позивачу не видавався; з урахуванням додаткових нарахувань відсоток за користування кредиту збільшився; наявний дисбаланс зарахувань відсотків і тіла кредиту, що ставить позивача в тяжке, несправедливе становище; відсутня інформація про рахунки, на які зараховуються кошти, що дає право банку проводити зарахування коштів на власний розсуд.

В ухвалі від 25 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про визнання недійсним кредитного договору з огляду на те, що зазначений договір не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформації, про те, від кого споживач може одержати такі відомості. Крім того банк не роз'яснив, що валютні ризики під час виконання умов кредитного договору покладено на позивача й не надав інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюті у зобов'язанні під час погашення заборгованості за кредитом та процентами; банк поверхово провів розрахунок платежів та не надав позивачу графіка платежів.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки висновки, зазначені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договору про надання відновлювальної кредитної лінії, іпотечного договору та договору поруки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко