04.07.2017 227/1604/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

при секретарі Сисенко Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересовані особи - Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області та Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця, ОСОБА_1, звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Войкове Амвросіївського району Донецької області, який помер 18 лютого 2017 року в м.Харцизьк Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті чоловіка їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть чоловіка та оформити свої спадкові права. В органі державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_2, у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити заяву та встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2.

Заявник у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив розглянути справу без її участі.

Представник заінтересованої особи, Добропільське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю, в якій просив вирішити справу на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи, Селидівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило.

Представник заінтересованої особи, Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило.

Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованих осіб, яки належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 18 лютого 2017 року в м. Харцизьк Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта заявника (а.с.7).

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11) та повним витягом з Державногго реєстру актів цивільного стану №2 від 20.06.2017 року (а.с.41-42).

Згідно дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 28 від 07 червня 2017 року та довідки про причину смерті №28 від 07 червня 2017 року, яка видана лікарем Центральної міської лікарні м. Харцизька №1 Донецької народної республіки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 18 лютого 2017 року, причина смерті: хронічна сердцево - судинна недостатність (а.с.36).

З копії свідоцтва про смерть серії ДНР №061655, яке видано 21 лютого 2017 року Харцизьким міським відділом записів актів цивільного стану Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 18 лютого 2017 року в м. Харцизьк (а.с.13).

Згідно довідки № 378 виданої 18 травня 2017 року головою Войковської селищної адміністрації Амвросіївського району вбачається, що ОСОБА_2 був похований на кладовищі №2 смт Войковське (а.с.18).

З доданих до заяви ОСОБА_1 фотографій вбачається, що на них на передньому плані зображені могила та хрест з фотографією чоловіка і табличкою з написом «Тут покоїться ОСОБА_2 16.04.1952-18.02.2017», на задньому плані зображені памятники інших могил (а.с.15-17).

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Селидівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 травня 2017 року № 15.39-91/1376, вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, який помер 18 лютого 2017 року, було відмовлено так як до відділу предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.14).

Вказані свідоцтво про смерть, дублікат лікарського свідоцтва про смерть, довідка про причину смерті та довідка про поховання - видані закладами м.Харцизьк та смт. Войковський Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, дублікату лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті та довідки про поховання, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 18 лютого 2017 року в м. Харцизьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть її чоловіка та оформити свої спадкові права.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересовані особи - Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області та Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Войкове, Амвросіївського району Донецької області, який помер 18 лютого 2017 року в м. Харцизьк Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації факту смерті особи.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 03 липня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 04 липня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

03.07.2017