Номер провадження: 22-ц/785/525/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

11 серпня 2009р. ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 11 травня 2009р. між ним та ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2 продала, а він придбав належний їй будинок № 5 по провулку Плавньовому в м. Білгород-Дністровському, посилаючись на те, що він розрахувався з відповідачкою, але договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, що позбавляє його оформити право власності на своє імя на вказаний будинок.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009р. позов ОСОБА_3 було задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 5 по провулку Плавньовий у м. Білгород-Дністровському Одеської області, укладений 11 травня 2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та визнано право власності за ОСОБА_3 на вказаний будинок.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2017р. ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009р. (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд в порушення вимог матеріального та процесуального права безпідставно задовольнив позов ОСОБА_3, оскільки вона не складала ніякий договір купівлі-продажу, вона не була належним чином сповіщена про слухання справи, судом безпідставно вказано, що вона нібито була присутня в судовому засіданні та визнала позов, що вона випадково дізналася про рішення суду, та з дня прийняття вказаного рішення суду і до цього часу вона мешкає в своєму будинку (а.с.26-33).

Справу розглянуто у відсутності ОСОБА_3, який двічі відмовився отримати апеляційну скаргу та поштове повідомлення про слухання справи в апеляційній інстанції, що підтверджується відповідними поштовими відмітками.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката в інтересах ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, виходив із того, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу обєкта нерухомого майна та відбулося його виконання позивачем, а нотаріально посвідчити договір неможливо через те, що продавець ОСОБА_2 відмовилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, посилаючись на важкий матеріальний стан та відсутність часу, що є підставою для визнання договору дійсним відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009р. № 9 розяснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а посилання суду на те, що нотаріально посвідчити договір неможливо через те, що продавець ОСОБА_2 відмовилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, посилаючись на важкий матеріальний стан та відсутність часу, не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Також судова колегія звертає увагу на те, що ухвалою суду було відкрито провадження по справі 13 серпня 2009р, та слухання справи було призначено на 25 серпня 2009р. (дату в ухвалі суду виправлено), і в цей же день було ухвалено рішення суду, однак, в матеріалах справи відсутні дані про сповіщення відповідачку про слухання справи.

При цьому судом першої інстанції в порушені вимог ст.ст.197, 198, 199 ЦПК України безпідставно було складено протокол судового засідання, а не проведено фіксування судового засідання технічними засобами, що в подальшому фактично позбавило відповідачку ОСОБА_2 довести факт її відсутності в судовому засіданні 25 серпня 2009р,. на що вона вказала в апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009р. скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2009р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_4