Ухвала

Іменем України

22 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякон Н.М., головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М., публічне акціонерне товариства «ОТП Банк», на дії державних виконавців за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 липня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2006 року в розмірі 672 098,63 доларів США. Постановою головного державного виконавця Новак Г.М. від 11 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника грошових коштів. У подальшому державним виконавцем Дяконом Н.М. були винесені постанови від 15 липня 2016 року про арешт майна боржника, та про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а також від 22 липня 2016 року про стягнення виконавчого збору. До 17 серпня 2016 року йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження та про виконавчі дії, що проводяться виконавчою службою, жодних постанов від виконавчої служби він не отримував.

Враховуючи викладене, скаржник просив визнати дії державного виконавця Дякона H.M. протиправними, визнати незаконними та скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 липня 2016 року, про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 15 липня 2016 року, та про стягнення виконавчого збору від 22 липня 2016 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, й направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець направляв копію постанови, проте скаржник її не отримав, оскільки конверт із поштовим відправленням було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Крім того, ОСОБА_2 не оскаржив саму постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2016 року та не навів належних і допустимих підстав для визнання незаконними та скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та про стягнення виконавчого збору.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська