АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1196/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Карімової Л.В.

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - Харківська міська рада, Орджонікідзевський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Харківська міська рада, Орджонікідзевський районний відділ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визначення порядку користування квартирою, про вселення у кімнату, зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулись до суду із вказаним позовом, в якому на підставі ст. 71 ЖК України просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2013 року у вказаній квартирі не проживає без поважних причин, своїх речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує.

Вказували, що в жовтні 2013 року відповідач почав проживати однією сім'єю без шлюбу з якоюсь жінкою у м. Києві, забравши свої речі із спірної квартири. Також вказали, що відповідач з 2013 року не несе обов'язки щодо утримання житла.

Приймаючи до уваги обставини того, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі з жовтня 2013 року, вважають відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 14,6 кв.м., а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виділити у користування житлові кімнати площею 13,2 кв.м. та площею 15,8 кв.м., залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, вбиральню, ванну, та інші службові приміщення.

Також просив суд вселити його (ОСОБА_3) у житлову кімнату площею 14,6 кв.м. зазначеної квартири та зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та спільно проживаючих з ними осіб не перешкоджати ОСОБА_3 в користуванні вказаним вище житловим приміщенням та надати ключі від квартири. При цьому посилався на те, що з квітня 2004 року до квітня 2015 року він мав вільний доступ до спірної квартири, сварок та конфліктів з цього приводу з відповідачами не було. В жовтні 2015 року відповідачі змінили замки на вхідних дверях в спірну квартиру та не впустили його до помешкання, коли він повернувся з м.Києва після чергового відвідування своєї хворої матері та звільнення з роботи.

Вказував, що він не забезпечений іншим житлом, а спірна квартира необхідна йому для проживання.

Сторони взаємних вимог не визнали.

В запереченнях на позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник Харківської міської ради, посилаючись на відсутність доказів не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі більше шести місяців, просив в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено повністю та визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, про вселення у житлове приміщення, про зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що спірна квартира була надана йому державою як громадянину, що був евакуйований у 1986 році із зони відчуження, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи. Він є основним квартиронаймачем спірної квартири. Іншим житлом не забезпечений.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поважності причин його тимчасової відсутності за місцем реєстрації, а саме наявність у нього батьків похолого віку, які потребували догляду, та характеру виконованої ним роботи.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_7, вказуючи на відсутність ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців та неповажність причин такої відсутності просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі з жовтня 2013 року, тобто більше 6 місяців без поважних причин.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи спірною є квартира АДРЕСА_1, яка була надана ОСОБА_3 на сім'ю з 4-х осіб на підставі ордеру, виданого 18.09.1986 року Фрунзенським райвиконкомом м.Харкова.

Вказана квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності м.Харкова. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували між собою у шлюбі, який було розірвано 14.05.2003 року. В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

З жовтня 2013 року ОСОБА_3 у спірній квартирі постійно не проживає.

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з»ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 та не спростовано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 й у суді апеляційної інстанції в жовтні 2015 року замки на вхідних дверях у спірну квартиру було змінено, внаслідок чого ОСОБА_3 був позбавлений можливості потрапити в квартиру.

Згідно висновку ст. уповноваженого ДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 03 листопада 2015 року, 24 жовтня 2015 року до Орджонікідзевського РВ надійшла заява від ОСОБА_3, в якій останній просив вжити заходи щодо дочки ОСОБА_6, яка не впускає заявника в квартиру.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 ЖК України жиле примішення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім»ї понад шість місяців у випадку виїзду за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім»ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи - протягом усього часу виконання цієї роботи.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_3 з 12 листопада по 01 квітня 2015 року останній праціював у ТОВ «ФОЗЗ-ФУД» на посаді вантажника у відділі товарного обліку, яке розташоване у м. Києві.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 та не спростовується матеріалами справи, він протягом тривалого часу доглядав за своїми хворими батьками, які мешкали під Київом, тому був вимушений тимчасово виїжджати з постійного місця проживання.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 16.12.2013 року, серія НОМЕР_1, батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 18 01.2016 року мати ОСОБА_3 - ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання позивачів за первісним позовом на те, що ОСОБА_3 переїхав на постійне місце проживання у м. Київ до іншої жінки нічим не доведені, тому не можуть бути прийняті судом як налажний та допустимий доказ неповажності причин відсутності ОСОБА_3 за місцем постійного проживання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.04.2004 року було змінено договір найму спірної квартири і зобов'язано Орджонікідзевський райвиконком м.Харкова укласти окремий договір найму житлового приміщення і відкрити окремий особовий рахунок на ім'я ОСОБА_3 на житлову кімнату площею14.6 кв.м., а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 - на кімнати площею 13,2 кв.м., 15,8 кв.м. у вказаній квартирі, залишивши кухню, коридор, ванну кімнату, туалет в спільному користуванні сторін. Вказане рішення суду набрало законної сили, оскаржено або скасовано не було.

Зазначене рішення не було звернуто до виконання, внаслідок чого окремий договір найму зі ОСОБА_3 на житлову кімнату площею14,6 кв.м. укладений не був і особовий рахунок відкритий не був. Однак сторони фактично розподілили користування спірною квартирою, і ОСОБА_3 користувався кімнатою площею 4.6 кв.м.

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Необгрунтованими є і доводи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 не сплачує комунальні послуги, оскільки відповідно до п. 1 ст. 21 Закону УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постараждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до другої категорії осіб, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи і тому має 50% знижку на користування житлом та комунальними послугами.

Акт від 22 жовтня 2015 року, складений за участю ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд оцінює критично, оскільки він складений позивачами за первісним позовом, які є зацікавленими особами та при складанні вищевказаного акту не був присутній представник Харківської міської ради, як балансоутримувач будинку.

До того ж. ОСОБА_3 не заперечує сам факт своєї відсутності за місцем постійного проживання понад шість місяців, однак вказує на поважність причин такої відсутності.

Доводи позивачів за первісним позовом про те, що ОСОБА_14 зловживає спиртними напоями не доведені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення відповідачів до правоохороних органів із відповідними заявами, медичних довідок або постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за зловживання спиртними напоями.

Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.04.2004 року вже визначено порядок користування спірною квартирою, вимоги ОСОБА_3 в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції помилково не враховано поважність причин відсутності ОСОБА_3 за постійним місцем проживання, обумовлених характером його роботи, наявність батьків похилого віку, які потребували догляду та неправомірні дії інших мешкогців квартири, які перешкоджають ОСОБА_3 у користування спірною квартирою.

У зв»язку з наведеним висновок районного суду про доцільність визнання ОСОБА_14 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необґрунтованим та зробленим з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 рокута ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст..ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - Харківська міська рада, Орджонікідзевський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Харківська міська рада, Орджонікідзевський районний відділ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визначення порядку користування квартирою, про вселення у кімнату, зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: