АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3346/17 Головуючий 1-ї інстанції Козирєва Г.М.
Справа № 2034/2-38/11 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори про право власності ті інші
речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі : Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позову, з урахуванням остаточних уточнень, зазначив, що між ним та ОСОБА_1 в 1993 році зареєстрований шлюб.

Сторони шляхом укладення договору міни від 22 червня 2001 року з доплатою, яку здійснив ОСОБА_2, придбали житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Спортивна, 59, смт. Високий, Харківська область (далі будинок № 59). Право власності на придбаний будинок № 59 було оформлене на ОСОБА_1

В період з 22 червня 2001 року по 2006 рік ним було здійснено будівельні роботи: відремонтовано кришу, зроблено каналізацію, зливну яму, водопровід, побудовано сарай, гараж, ворота, огорожу, прибудову, веранду, підвал, ганок, вбиральню.

Після проведення зазначених будівельних робіт вартість садиби склала 130 762,00 грн., вартість старого житлового будинку 13 536,00 грн.

Будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

11 квітня 2005 року шлюб між сторонами було розірвано.

До 2007 року позивач проживав в зазначеному будинку, проте був вимушений з нього виїхати та проживати зі своїми дітьми, оскільки син ОСОБА_1 чинив перешкоди у користуванні спірним майном. ОСОБА_2 будь-якого іншого майна на праві власності не має.

11 травня 2007 року ОСОБА_1, без згоди ОСОБА_2, продала спірний будинок ОСОБА_3 та одночасно придбала квартиру в м. Харкові.

Зважаючи на зазначене, просив суд визнати будинок обєктом права спільної сумісної власності, визначити, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію за ? частку житлового будинку, що становить 65 381,00 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації задоволено. Визнано житловий будинок обєктом права спільної сумісної власності сторін, частки сторін в праві власності на будинок рівними, а саме по ? частки за кожним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ? частки будинку у розмірі 65 381,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Вважає рішення незаконним, висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи. Зазначала, що перебуваючи у шлюбі уклала договір міни належного їй на праві приватної власності майна без будь-яких доплат, зважаючи на що, спірний будинок набула у приватну власність, у звязку з чим він не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Самочинно збудовані споруди, на які посилається позивач, не є обєктом права власності, оскільки не прийняті до експлуатації та не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено на підставі ч.3 ст. 297 ЦПК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року ухвала суду апеляційної інстанції була скасована, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримував.

20 червня 2017 року заявив клопотання про відкладення слухання справи у звязку з наміром укласти мирову угоду.

26 червня 2017 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 69).

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 38).

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що в період шлюбу по договору міни сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Спортивна, 59.

Внаслідок проведених будівельних робіт вартість будинку № 59 значно збільшилась.

У звязку з чим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що даний житловий будинок з надвірними будівлями являється спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними.

Оскільки ОСОБА_1, без згоди ОСОБА_2, здійснила відчуження цього житлового будинку, то останній має право на грошову компенсацію, у розмірі ? частини вартості житлового будинку.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що сторони з 29 січня 1993 року по 26 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

22 червня 2001 року по договору міни ОСОБА_1 обміняла належні їй по договору дарування 21/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих за адресою : Харківська область, смт. Високий, вул. Артема № 1/4, (далі будинок № 1/4) на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими на земельній ділянці Височанської селищної ради розміром 1200,00 кв.м., у селищі Високий Харківської області, вул. Спортивна, 59, який належав на праві власності ОСОБА_5

Таким чином, спірний будинок № 59 був отриманий відповідачем внаслідок обміну на належний їй на праві особистої приватної власності будинок № 1/4, у звязку з чим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1, що отриманий внаслідок обміну житловий будинок також був її особистою приватною власністю.

Разом з тим, зібрані по справі докази безспірно свідчать про те, що в період шлюбу сторони виконали ряд робіт по покрашенню житлового будинку та будівництву надвірних будівель та споруд.

Так в період шлюбу з жовтня 2001 року ними були зведені прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «а», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», зливна яма літ. «К-2», огорожа літ. № 1-6, вбиральня літ. «В», водопровід літ. «К-1».

Відповідно до висновку судової будівельно технічної експертизи № 8490 від 24 січня 2011 року залишкова вартість зазначених прибудов та споруд складає 84/100 частин по відношенню до вартості будинку № 59 (а.с. 124-127 том 1).

Відповідно до ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки вартість будинку № 59 під час шлюбу сторін істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, то зазначені зміни вартості можуть бути визнані обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції визнав з зазначених підстав будинок № 59 спільною сумісною власністю подружжя та їх частки на нього рівними.

При цьому, судом першої інстанції належним чином не було досліджено питання щодо прийняття прибудов та споруд до експлуатації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає що зведені на земельній ділянці прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «а», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», зливна яма літ. «К - 2», огорожа літ. 1-6, вбиральня літ. «В» у встановленому законом порядку не прийняті до експлуатації.

Із договору купівлі продажу від 11 травня 2007 року житлового будинку № 59 по вул. Спортивній, в смт. Високий Харківського району і області вбачається, що ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 зазначений житловий будинок з незакінченим будівництвом прибудови літ. «А1-1» готовністю 95 %, веранди літ. «а» готовністю 84 % (а.с. 65).

Будівництво прибудови літ. «А1-1», веранди літ. «а», гаражу літ. «Г», сараю літ. «Д», зливної ями літ «К», вбиральні літ. «В» проведено з дозволу рішення виконкому Височанської селищної ради № 203 (а.с. 51 том 1).

Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1 було витребувано рішення виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області № 203 від 10 квітня 2007 року відповідно до якого ОСОБА_1 надано дозвіл на збереження самовільно прибудованої до житлового будинку незакінченої будівництвом прибудови літ. «А1-1», незакінченої будівництвом веранди літ. «а» незакінченого будівництвом підвалу літ. «в», переобладнання в житловому будинку ванної кімнати в житлову літ. «1-7» житловою площею 6,7 кв.м., та самовільно збудованих господарчих будівель: сараю літ. «Д» розмірами 4,50?5,30 м., гаражу літ. «Г» розмірами 4,50 ?5,70 м та малої каналізаційної споруди літ. «К2» на садибі № 59 по вул. Спортивній в сел. Високий (а.с. 65-67 ).

Проте, до експлуатації у встановленому законом порядку вони прийняті не були.

У звязку з чим, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами внаслідок істотного збільшення його вартості у період шлюбу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року по справі № 6-388цс. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, судом достовірно встановлено, що зазначені вище прибудови та споруди були збудовані у період шлюбу сторін, але захистити свої права шляхом введення їх до експлуатації ОСОБА_2 не має можливості, оскільки по договору купівлі продажу ОСОБА_1 продала будинок № 59 з неприйнятними до експлуатації прибудовами та спорудами.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на компенсацію частки понесених ним з ОСОБА_1 затрат на прибудови та споруди до будинку № 59.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір компенсації повинен бути розрахований, виходячи із вартості будинку № 59 в цілому.

Дані висновки суду першої інстанції не відповідають правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-211цс14, відповідно до якої під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розмірі у фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно з висновками судової будівельно технічної експертизи № 8490 роботи по покращенню житлового будинку, надвірних будівель та споруд складають 109 806,00 грн., що по відношенню до вартості житлового будинку становить 84/100 частин.

Разом з тим, при визначенні розміру компенсації суд першої інстанції даним обставинам належної оцінки не надав, при визначенні розміру грошової компенсації виходив із вартості будинку № 59, 130 762,00 грн., не враховуючи вартості частки житлового будинку, який був особистою приватною власністю ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що грошева компенсація на користь ОСОБА_2 повинна розраховуватися виходячи з вартості прибудов та споруд до будинку 59, побудованих в період шлюбу сторін, а саме, 109 806,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 54 903,00 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.п. 1,3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів ухвалює нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольняє частково.

За таких обставин, колегія суддів визнає за ОСОБА_2 право на компенсацію ? частини вартості прибудови літ. «А1-1», веранди літ. «а», сараю літ. «Д», гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «В», зливної ями «К-2», водопроводу літ. «К - 1», огорожі № 1-6 житлового будинку № 59 по вул. Спортивна смт. Високий, Харківського району, Харківської області та стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 54 903,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (57,50 грн. + 653,81 ?84) 597,50 грн.

На підставі викладеного, ст. 62 СК України, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за ? частину прибудов та споруд до житлового будинку № 59, розташованого за адресою: смт. Високий, Харківського району, Харківської області, вул. Спортивна, а саме: прибудову літ. «А1-1», веранду літ. «а», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», зливну яму літ. «К-2», вбиральню літ. «В», водопровід літ. «К-1», огорожу № 1-6 в сумі 54 903,00 (пятдесят чотири тисячі девятсот три гривні) грн., визнавши, що зазначені прибудови та споруди були зведені в період шлюбу сторін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 597,50 (пятсот девяносто сім гривень 50 копійок ) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6