Справа №489/1005/15-ц 10.07.2017 10.07.2017 10.07.2017
Провадження №22-ц/784/1436/17
Справа № 489/1005/15- ц Головуюча першої інстанції: Спінчевська Н.А.
Провадження № 22-ц /784/1436/17 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Лептугою С.С.

з участю

представників:

відповідача - ОСОБА_3

позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р., у справі за

позовом

Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» ( далі - ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку,

встановила:

12. 02. 2015 р. ПАТ «ВТБ Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24.07.2007 р. з ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала150.000$ кредиту на споживчі цілі (далі $- типографський символ долара США в стандарті Юнікод), зобов'язавшись повернути отримані кошти до 24.07.2012 р.

За умовами цього договору вона мала щомісячними рівними платежами у розмірі відповідно до графіку погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту та проценти за його користування у розмірі 13 % річних, а в разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Сторони при цьому узгодили (п.8.8 договору в редакції від 25.02.2013 р.) збільшення строку позовної давності до вимог щодо штрафів.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 21. 11. 2014 р., складає 5554,23 $, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ становить 84124 грн. 79коп.

Посилаючись на наявність цієї заборгованості, та солідарну відповідальність поручителів, з якими з кожним окремо укладено 24.07.2007 р. договори поруки, зміни до яких внесено 25.02.2013 р., позивач просив про задоволення позову та відшкодування збитків у солідарному порядку.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р. ухвалено про задоволення позовних вимог.

Цим рішенням стягнуто з відповідачки та окремо з кожним з поручителів на користь банку у солідарному порядку 5554, 23$, що еквівалентно 84124 грн. 79 коп. в рахунок заборгованості за кредитом та по 913 грн. 50 коп. у відшкодування судових витрат Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Грошові зобов'язання, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК та умовами договору.

Зокрема, кредитор має вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2007 р. з ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 150.000$, кредиту, зобов'язавшись повернути отримані кошти до 24.07.2012 р.

За умовами цього договору вона мала щомісячними платежами у розмірі не менше 538$. погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту та проценти за його користування у розмірі13 % річних, а в разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Сторони при цьому узгодили (п.8.8 договору в редакції від 25.02.2013 р.) збільшення строку позовної давності до вимог щодо штрафів.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 21. 11. 2014 р., складає 5554,23 $, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ становить 84124 грн. 79коп.

Зазначене, відповідно до приписів ст. ст.526, 611, 612, 614, 625, 651, 1054 ЦК, вимог пунктів 5.1, 5.5, 8.1кредитного договору та пунктів 1, 4 договорів поруки (із наступними змінами), є підставою для покладення на позичальницю та поручителів солідарного обов'язку щодо дострокового повернення кредиту зі сплатою нарахованих процентів, пені та інших винагород, передбачених договором.

Встановивши факт невиконання боржницею умов договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, суд обгрунтовано, поклав на позичальницю та на кожного з поручителів окремо обов'язок з відшкодування Банку завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги щодо не проведення Банком переддоговірної роботи з позичальницею, ненадання їй усієї необхідної інформації для здійснення свідомого вибору та ведення Банком нечесної підприємницької практики у формі омани через надання послуг у нечіткий, незрозумілий або двозначній спосіб, не заслуговують на увагу, оскільки по-перше, ймовірні порушення закону з боку банку позичальниця до суду не оскаржувала та не ставила питання про недійсність договору в частині чи в повному обсязі.

Крім того, апелянт є поручителем та споживачем фінансових послуг не являється, отже на неї не розповсюджуються права передбачені Законом «Про захист прав споживачів», а її права та обов'язки, як поручителя встановлені виключно положеннями статтей 553-559 ЦК України, що регулюють поруку.

При цьому апелянт не уповноважена за відповідним дорученням висувати доводи на захист інтересів позичальниці.

Що стосується посилань на відсутність достовірних даних щодо реальної ціни пропонованої фінансової послуги, реальної відсоткової ставки та невідповідність розрахунку збитків вимогам закону та дійсним обставинам справи, то їх теж не можна визнати обґрунтованими, оскільки плата за користування кредитними коштами визначається не на підставі реальної кредитної ставки, а виходячи з встановленої договором та незмінної відсоткової ставки у розмірі13 %.

Ні позичальниця ні поручителі іншого розрахунку, відмінного від того, який надано позивачем та доказів сплати усіх належних за договором платежів, не надали.

При цьому, з матеріалі справи вбачається, що позичальниця своїм підписом посвідчила факт досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору.

Умови кредитного Договору ( пункти 1.1., 3, 5, 8), договору поруки ( п. п. 1-8) про зобов'язання та відповідальність позичальника, порядок сплати процентів, умови відповідальності поручителя є чіткими зрозумілими та такими, що не дають підстав для неоднозначного їх тлумачення.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина