Справа № 212/3647/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року місто Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу надійшла вищевказана позовна заява, вивченням матеріалів якої встановлено, що провадження за вказаним позовом не може бути відкрито з наступних підстав.

Відповідно до позовної заяви вбачається, що позивачі просять визнати кредитний договір укладений 19.06.2008 недійсним з моменту укладання; визнати недісйним договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, укладений 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», за яким ПАТ « Дельта Банк» отримав право вимоги за кредитним договором №0319/06/08/45-028 від 19.06.2008, іпотечним договором № 0319/0608/45-028-Z-1 від 19.06.2008 та договором поруки від 19.06.2008 між позивачем ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, укладений 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», за яким ПАТ «Дельта Банк» отримав право вимоги за кредитним договором №0319/06/08/45-028 від 19.06.2008, іпотечним договором № 0319/0608/45-028-Z-1 від 19.06.2008р. та договором поруки від 19.06.2008р. між позивачем ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк»; визнати припиненим іпотечний договір №0319/0608/45-028-Z-1 від 19.06.2008р.

В позовній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються на Закон України «Про захист прав споживачів», однак з мотивувальної частину позову вбачається, що між сторонами є кредитні відносини.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року), доводиться, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у т.ч. про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Пунктом 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 року, що діяла на момент укладення відповідних угод дано визначення поняття «споживач» і там зазначено, що ним є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема на захист своїх прав державою і звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, як видно з розяснень Пленуму Верховного Суду України постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Правовідносини, про які йде мова у позові щодо оспорюваних договорів надання кредиту, поруки та іпотеки регулюються дещо іншими нормативно-правовими актами, тобто положення Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин позову не застосовується. З наведеного витікає, що вказані позовні вимоги знаходяться у тій площині правовідносин, які за своєю правовою природою не є вимогами щодо захисту прав споживачів .

Спірні відносини, що виникли між сторонами та повязані з визнанням недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги та припиненням іпотечного договору не врегульовані вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», але, як вказано самими позивачами (абз.4, аркушу позову 8), регламентуються нормамим Цивільного кодексу України. Звідси судом встановлено, що застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів» в тому числі і щодо звільнення від сплати судового збору не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до загального правила підсудності та ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб, предявляються за місцем їх знаходження. Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Згідно ч.8 ст.110 ЦПК України: «Позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів». Підстави для застосування цієї статті в даному випадку відсутні, оскільки суд позбавлений можливості визначитися з місцем виконання договорів через відсутність додатків до позову, серед яких повинні бути копії означених у позові угод. Підстави застосування ст. 114 ЦПК України, що регулює виключну підсудність, також, в даному випадку, відсутні.

Стаття 113 ЦПК України передбачає, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцем знаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з позову предметом є спір про визнання правочинів недійсним. Позивачами визначено відповідачів ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Омега Банк», місцезнаходження яких є, відповідно: м. Київ, вул. Десятинна буд. 4 прим. 6, м. Київ вул. Щорса, буд.36 (літера Б), м. Київ, вул. Новокостянтинівська буд.18 (Літера В), що територіально не відносяться до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Таким чином, позовна заява скерована до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, з порушенням вимог закону про підсудність.

Згідно ст.115 ч.2 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Керуючись ст.115,121 Цивільного Процесуального Кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів повернути позивачеві.

Розяснити позивачам, що повернення позовної заяви, що стали підставою для повернення заяви з причин вказаних в ухвалі суду, вимагає від них правильного визначення підсудності означених ними вимог. Повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до відповідного суду з приводу зазначених вимог позивачів.

Копію ухвали разом із позовною заявою надіслати заявникам.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю. В. Козлов