Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 м. Житомира, треті особи: служба у справах дітей Житомирської міської ради, ОСОБА_8, Житомирська місцева прокуратура, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила розірвати шлюб із відповідачем, визначити місце проживання спільних дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, з нею, зобов'язати ОСОБА_7 усунути їй перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, повернути дітей за їх місцем проживання по АДРЕСА_1; зобов'язати загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 7 м. Житомира при прибутті дітей негайно її повідомити, забезпечити присутність дітей у школі до її прибуття.

Зазначала, що у шлюбі з ОСОБА_7 у них народилися три сини, які без її згоди проживають з батьком за невідомою адресою. Спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Вказувала, що діти повинні проживати з матір'ю, оскільки для цього є всі належні умови.

Рішенням Богунського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений 04 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідноч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Опитані в судовому засіданні без присутності батьків та в присутності спеціалістів Житомирського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, неповнолітні діти пояснили, що вони проживають разом з батьком, з яким у них добрі відносини. З матір'ю вони не бачаться, оскільки вона застосовує до них фізичне та психологічне насильство. Виявили бажання проживати з батьком.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 659 від 20 липня 2016 року, з урахуванням інтересів дітей, беручи до уваги їх бажання проживати з батьком, доцільним є визначити місце проживання дітей з батьком.

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що за місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання, розвитку й навчання дітей; батько має стабільний заробіток; доцільність залишення місця проживання дітей з батьком обумовлена як висновком органу опіки й піклування, бажанням самих дітей, так і обставинами, за яких діти не можуть бути передані для проживання з матір'ю, яка не має самостійного доходу й житла.

При вирішенні справи порушень матеріального та/або процесуального закону судами не допущено.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено судами як кожен окремо, так і в сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, встановивши, що мати дітей не має постійного місця проживання та джерела існування (виняткові обставини у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини), що свідчить про неможливість проживання дітей разом з матір'ю; врахувавши думку дітей щодо залишення їх місця проживання з батьком та висновок органу опіки та піклування, суди із наданням першочергової важливості основним інтересам дітей обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_6 про визначення місця проживання дітей із нею.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із висновком судів щодо їх оцінки, на законність судових рішень у справі не впливають.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик