№639/7919/16-ц
№2/639/799/17
26 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Іванової І.В.
за участю секретаря Тущенко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, суд -
24 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого усунути йому, ОСОБА_1, як власникові квартири АДРЕСА_1, перешкоди користуванні зазначеною квартирою шляхом виселення з неї відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб, які проживають у вказаній квартирі з їхнього дозволу.
24 травня 2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив лише вселити його, ОСОБА_1, до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Однак, незважаючи на те, що з 30 травня 2016 року він є єдиним законним власником вказаної квартири, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири. Позивач зазначив, що незважаючи на те, що спірна квартира цілком і повністю є його приватною власністю, а відповідачі не мають жодного законного права продовжувати там проживати, позивач все одно не вважає себе вправі самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло. Позивач неодноразово приходив за адресою належної йому квартири, намагався порозумітися з відповідачами, аби вони дали йому доступ до квартири і не чинили йому перешкод у реалізації ним свого права на проживання у своїй квартирі. Але відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей, не пішли на контакт із позивачем та не припинили чинити перешкод у користуванні ним своїм власним житлом. Позивач зазначив, що такі діє відповідачів порушують його права та інтереси як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди. Тому він був вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, згідно якої підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у зворотному поштовому повідомлені, причина неявки суду невідома.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).
Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно(а.с.52).
Відповідачі у справі оспорюють рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2016 року , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., на підставі якого було зареєстроване право власності позивача на спірну квартиру . У зв'язку з чим 4 липня 2016 троку звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання та скасування вищевказаного рішення. /а.с.63-70/
За клопотанням відповідача ОСОБА_2 , ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року провадження у зазначеній справі було зупинено до розгляду адміністративного позову.
Ухвалою суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року , ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року було скасовано.
Вищевказане свідчить проте, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватися своєю власністю , а саме квартирою №15 в будинку №18 по вул.. Селянській в м. Харкові .
За наведених вище обставин, суд вважає, що право власності позивача ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом вселення його у спірну квартиру.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачів.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 / ІПН НОМЕР_3/ до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2.
Стягнути в дольовому співвідношенні з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3, НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя І.В. Іванова