Справа № 562/1771/17>
провадження №6/562/5/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"04" липня 2017 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області подання державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в:

У поданому до суду державним виконавцем Струк Р. М. поданні зазначається, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/3 частині від заробітку щомісячно, починаючи з 25 січня 2005 року і до повноліття дітей. Станом на 01 травня 2017 року боржник має заборгованість по аліментах у розмірі 84204,82 грн. та покладені на нього рішенням суду зобовязання не виконує, а тому з метою вжиття заходів до їх виконання просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

У судове засідання державний виконавець не з'явилася з невідомої суду причини, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, згідно поданого клопотання просить справу розглянути за її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Сторони та інші заінтересовані особи по справі відповідно до вимог ч.2 ст.377-1 ЦПК України в судове засідання не викликались.

З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Стаття 33 Конституції України та ст.313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадянинові України за кордон згідно пункту 5 ч.1 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" є ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

З розяснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

З наведеного слідує, що підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України має бути встановлення, за допомогою належних і допустимих доказів, факту вчинення боржником дій чи бездіяльності з метою ухилення від виконання зобов'язання, які він мав можливість виконати, якби сумлінно відносився до взятих на себе зобов'язань та до рішення суду.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду законом передбачені не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Сама по собі наявність невиконання боржником зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду та не свідчити про його ухилення від виконаннязобовязання.

Усупереч наведених вимог, подання державного виконавця не містить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов'язань чи про наміри останнього виїхати за кордон, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом 5 /пяти/ днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 /п'яти/ днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: