Справа № 308/6667/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про звільнення орендованого приміщення, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року, -

встановила:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2017 прийнято відмову ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діяв адвокат ОСОБА_4, від позову до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про звільнення орендованого приміщення, провадження в справі закрито на підставі ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 551,20 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та 4950,00 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті правової допомоги.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодилося із ухвалою суду в частині вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат, повязаних із оплатою правової допомоги. Сторона посилається, зокрема, на те, що відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, статтею 12 цього Кодексу передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом, а згідно зі ст. 56 ч. 2 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Представник сторони в суді та особа, яка надає правову допомогу стороні, мають різний обсяг процесуальних прав і обовязків (ст.ст. 22, 44, 56 ЦПК України).

Тим часом, у справі відсутня ухвала суду про допуск особи в якості адвоката для представництва законних інтересів особи, тому відсутні правові підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. Дії представника позивача в судовому процесі повинні розцінюватися як представництво інтересів позивача.

Виходячи з наведеного, сторона просить в оскарженій частині ухвалу суду скасувати, у стягненні з банку 4950,00 грн у рахунок відшкодування позивачу витрат по оплаті правової допомоги адвоката відмовити.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача ОСОБА_2, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Норми закону в редакції, що була чинною у період з дня предявлення ОСОБА_5 позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення орендованого приміщення (01.07.2016) і до дня постановлення Ужгородським міськрайонним судом ухвали про закриття провадження в справі (18.01.2017) передбачали наступне.

Конституція України:

права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 ч.ч. 1, 5);

кожен має право на правову допомогу; у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав; для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура (ст. 59 ч.ч. 1, 2 у редакції, що діяла до 30.09.2016);

кожен має право на професійну правничу допомогу; у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ст. 59 ч. 1 у редакції, що діє з 30.09.2016);

для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура; незалежність адвокатури гарантується; засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом; виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (ст. 131-2, якою Конституцію України доповнено Законом України від 02.06.2016 «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності з 30.09.2016, при цьому, відповідно до пп. «б» п. 16 Розділу І указаного Закону Розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено положеннями (пп. 11 п. 16-1), за змістом яких представництво в суді у провадженнях, розпочатих до 30.09.2016, здійснюється за правилами, які діяли до набрання указаним Законом чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обовязків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обовязків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обовязків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (ст. 1 ч. 1 п.п. 2, 4, 9);

надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами є видами адвокатської діяльності (ст. 19 ч. 1 п.п. 1, 2, 6);

під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги (ст. 20);

договір про надання правової допомоги є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги та передбачає винагороду адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (гонорар) (ст.ст. 26, 27, 30).

ЦПК України:

цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право»; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч.ч. 1, 3);

особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом (ст. 12 ч. 1);

особи, які беруть участь у справі, мають право користуватися правовою допомогою, сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника, особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (ст. 27 ч. 1, ст. 38 ч.ч. 1, 2);

представником у суді може бути, зокрема, адвокат, повноваження якого як представника можуть посвідчуватись договором (ст. 40 ч. 1, ст. 42 ч. 4);

представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа; обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності (ст. 44 ч.ч. 1, 2);

правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі (ст. 56 ч.ч. 1, 2);

витрати на правову допомогу є одним із видів судових витрат (ст. 79 ч. 1, ч. 3 п. 2);

витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ч.ч. 1, 2);

у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача; в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ст. 89 ч.ч. 1, 3).

Відповідно до структури ЦПК України, статті 2 і 12 розміщені у Главі 1 «Основні положення» Розділу І «Загальні положення» і стосуються загальних правил цивільного судочинства. Статті 38, 40, 42, 44 розташовані у § 1. «Особи, які беруть участь у справі» Глави 4 «Учасники цивільного процесу» Розділу І ЦПК України, стаття 56 розміщена у § 2. «Інші учасники цивільного процесу» Глави 4 Розділу І ЦПК України.

ОСОБА_3 27.06.2016 уклав із адвокатом ОСОБА_4 договір № 18/с про надання правової допомоги, тобто, ще до моменту подачі позову, до договору додано копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_4 Закарпатською КДКА 11.11 2002 на підставі рішення цієї комісії від 03.06.1994 № 5 (а.с. 20, 21). Договір не містить обмежень повноважень представника ОСОБА_4 Позовну заяву ОСОБА_3 діючи від його імені та в його інтересах підписав і подав до суду представник ОСОБА_4 (а.с. 2-4).

05.08.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» повернуло приміщення, розташоване за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 34, що орендувалося за договором оренди від 22.06.2014, з якого виник спір (а.с. 34). У звязку з поверненням нерухомого майна після предявлення позову позивач ОСОБА_3, від імені якого діяв представник ОСОБА_4, подав 07.09.2016 суду заяву про те, що не підтримує вимоги внаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, просив провадження в справі закрити з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України та вирішити питання про судові витрати відповідно до положень ст. 89 цього Кодексу (а.с. 33). У справі міститься розрахунок вартості правової допомоги на загальну суму 6050,00 грн, сплата адвокату клієнтом указаних коштів підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера від 29.06.2016 № 07 (а.с. 22, 22 «а»).

Закривши ухвалою від 18.01.2017 провадження в справі (а.с. 39-41), Ужгородський міськрайонний суд прохані кошти на компенсацію витрат позивача по оплаті правової допомоги стягнув частково в розмірі 4950,00 грн. Під час розрахунку витрат на правову допомогу адвокатом і вирішення цього питання судом враховувалися норми Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Позивачем ухвала суду першої інстанції не оскаржується.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до таких висновків. Позивач ОСОБА_3 скористався правом, наданим йому законом, на правову допомогу при розгляді справи за його позовом в порядку цивільного судочинства, на участь у справі через представника. В свою чергу, представник, яким є адвокат ОСОБА_4, діючи на підставі і в межах повноважень, наданих йому законом і договором, виконував свої професійні обовязки, повязані з представництвом інтересів свого клієнта позивача ОСОБА_3 Надання відповідної правової допомоги (консультації, складання документів, аналіз законодавства і судової практики тощо) є складовою частиною представництва і охоплюється таким. Представник ОСОБА_4 мав у процесі всі процесуальні права і обовязки, які належать позивачу, при цьому, останній управі був не брати особистої участі в судових засіданнях, що фактично й мало місце.

Позивач і його належно уповноважений представник є особами, які беруть участь у справі. В силу положень ст. 19 Конституції України та інших норм законодавства суд не мав підстав і не вправі шляхом постановлення ухвали вирішувати питання про допуск представника до участі в процесі, натомість повинен встановити його особу, перевірити його повноваження (ст. 163 ч.ч. 2, 3 ЦПК України) і за відсутності для того перешкод забезпечити можливість представнику реалізувати його право на участь у процесі. Постановлення судом ухвали стосовно допуску (що, відповідно, передбачає і можливість відмови в цьому) представника сторони до участі в справі цивільним процесуальним законом не передбачено, питання про можливість участі представника в процесі лежить у площині перевірки та наявності відповідних повноважень, тоді як вирішення питання ухвалою, на яку вказує апелянт, є не передбаченим законом обмеженням процесуальних прав сторони та суперечить смислу процесуального закону щодо доступу до правосуддя та можливості сторони брати участь у процесі. Отже, належно уповноважений представник сторони апріорі вправі брати участь у судовому процесі і таке право не повязується процесуальним законом із постановленням судом ухвали щодо допуску представника до участі в справі.

Особа, яка надає правову допомогу, належить до інших учасників цивільного процесу, має інший (обмежений) порівняно зі стороною та її представником обсяг процесуальних прав і обовязків, може брати участь у справі за заявою (клопотанням) особи, яка бере участь у справі (сторони, її представника тощо) безвідносно до того, чи бере участь у справі представник, може й не брати участі в справі і т.ін. Та обставина, що певні елементи і способи надання правової допомоги представником сторони і особою, яка виконує допоміжні функції і може надавати правову допомогу в порядку ст. 56 ЦПК України, можуть збігатися, не ототожнюють цих різних за своїм процесуальним статусом і умовами участі в справі осіб. Питання про допуск такої особи до участі в справі врегульовано законом в інший спосіб, аніж питання про участь у справі представника сторони, з цього питання судом поставляється ухвала відповідно до положень ст. 56 ч. 2, ст. 168, ст. 208 ч. 2 ЦПК України.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно вирішив питання про судові витрати в частині стягнення на користь позивача з відповідача витрат, які той поніс на оплату правової допомоги, що встановленим порядком надавалася йому адвокатом представником позивача в суді. Доводи апеляції відповідача не враховують вищевикладеного та ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень цивільного процесуального закону у взаємозвязку з іншими нормами законодавства щодо правового статусу адвоката як представника сторони в процесі та особи, яка надає правову допомогу в порядку ст. 56 ЦПК України, не враховують складу судових витрат та порядку їх відшкодування. Адвокат, який в якості представника сторони в процесі надавав правову допомогу, не може бути необґрунтовано позбавлений оплати за надані послуги, визначеної в передбаченому законом і договором порядку, а сторона, яка оплатила послуги свого представника, за наявності відповідних підстав не може бути позбавлена права на відшкодування у встановлених законом і договором межах та відповідно до визначеного порядку таких коштів за правилами розподілу судових витрат. Суд першої інстанції вірно виходив із наявності передбачених законом умов для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті правової допомоги в присудженому розмірі.

Тож доводи, якими обґрунтовано апеляцію та якими заперечується по суті право на відповідний розподіл судових витрат за відсутності щодо представника сторони ухвали суду, постановленої в порядку ст. 56 ЦПК України, не спростовують законності вирішення процесуального питання судом і не можуть бути враховані.

Відтак, з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 цього Кодексу апеляцію слід відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді