АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 752/10271/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7495/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

6 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є двоюрідним дядьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є його двоюрідним дядьком.

Зазначив, що 9 квітня 2014 року він звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою вх. № 602/02-14 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, однак листом державного нотаріуса Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 9 квітня 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, ОСОБА_4 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5

Вважає, що вказані свідоцтва про право на спадщину є недійсними з тих підстав, що заповіт на ім'я ОСОБА_5 25 травня 2007 року померлий вчинив, перебуваючи у стані хронічного стійкого психічного розладу, а тому не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, а також з огляду на те, що на момент укладення шлюбу з ОСОБА_4, яка набула право на обов'язкову частину у спадщині, а саме 28 січня 2005 року, померлий за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, не міг самостійно приймати рішення, що підтверджується актом посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 27 серпня 2013 року.

Зазначив, що строк на прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_6 пропущено з поважних причин, оскільки, як було відомо позивачу, на день смерті спадкодавця останній мав спадкоємця першої черги - матір ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто через чотири роки після смерті свого сина, що підтверджується копією актового запису про смерть № 7095 від 22 квітня 2013 року, а про наявність у померлого дружини - ОСОБА_4, позивачу нічого не було відомо, як і про заповіт померлого.

Також вказав, що позивачу лише у 2012 році стало відомо про те, що ОСОБА_8, не прийняла спадщину після сина.

У зв'язку із викладеним, просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року строком три місяці з моменту набрання рішенням законної сили, встановити факт родинних стосунків між ним та ОСОБА_6 а саме те, що остатній є його дядьком, зважаючи на те, що згідно свідоцтва про народження позивача його прізвище зазначено як «ОСОБА_3», тоді як згідно паспорту - «ОСОБА_3», що згідно листа Інституту української мови № 307/59 від 17 лютого 2014 року є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища, а розбіжність зумовлена неправильним відтворенням української форми «ОСОБА_3», з урахуванням свідоцтв про народження долучених до позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 30 січня 2009 року.

З матеріалів спадкової справи № 281/09 вбачається, що у 2009 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Другої київської державної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Спадкове майно після смерті останнього було успадковано його дружиною - ОСОБА_4, та спадкоємцем за заповітом - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 серпня 2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1519, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 серпня 2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1521, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 7 серпня 2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1523, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 7 серпня 2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1525.

Також з матеріалів спадкової справи № 281/09 вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вх. № 602/02-14 після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, 9 квітня 2014 року.

Листом державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 9 квітня 2014 року, позивача повідомлено, що 7 серпня 2009 року після померлого ОСОБА_6, видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, ОСОБА_4, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на ім'я ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 23 вересня 1957 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 року у батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 народився син - ОСОБА_11

Як вбачається з копії паспорту позивача, останній згідно паспорту громадянина України Серія НОМЕР_3 є ОСОБА_3

Згідно сторінки 2 копії паспорту громадянина України прізвище, ім'я, по батькові позивача російською «ОСОБА_3.», що співпадає зі свідоцтвом про народження.

Згідно довідки Інституту української мови № 307/59 від 17 лютого 2014 року, обидві функціональні прізвищеві форми «ОСОБА_3» і «ОСОБА_3» є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища. Розбіжність зумовлена неправильним відтворення української форми «ОСОБА_3»

Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 від 20 серпня 1949 року, батько позивача - ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року від батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 від 20 серпня 1949 року, дід позивача - ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року від батьків: ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Як вбачається, з архівної довідки про народження ОСОБА_17 № 02-377 від 31 березня 2014 року, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_10 року (за старим стилем), батьки: Чернігівської губернії міщанин ОСОБА_18 і його законна дружина ОСОБА_19.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_20 були рідними братами, а тому останній є двоюрідним дядьком позивача.

Рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується і судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поновлення строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 26 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної карги, що позивачем не було відомо про смерть ОСОБА_6 до квітня 2014 року, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а саме рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2014 року яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про спадщину.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, і позивач пояснив в судовому засіданні, що йому було відомо про смерть дядька ОСОБА_6 з травня 2009 року, проте він до 9 квітня 2014 року не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що спадщину після сина має прийняти мати ОСОБА_6 - ОСОБА_8 У 2012 році йому стало відомо, що ОСОБА_8 не приймала спадщину після сина ОСОБА_6

Як роз'яснено в листі ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині поновлення строку для прийняття спадщини у зв'язку із тим, що ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції позивачем на надано суду доказів поважності причин пропуску такого строку.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді