АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1101/15-ц 22-ц/774/1117/К/17
Справа № 193/1101/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1117/К/17 Шумська О.В.
Категорія - 27 ( ІV ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого позивач зазначив, що27.05.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/3654/178868/82, згідно п. 1.1.1 якого відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 18 550,00 доларів США на споживчі цілі, з процентною ставкою 14,00 % річних, строком на 120 місяців, дата останнього платежу 26 травня 2018 року.

В забезпечення зобов'язань кредитного договору 27.05.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/8/11-15/065/08, відповідно до якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

25.10.2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 014/3654/148868/82/81-1-0-00/1662, відповідно до умов якої збільшено строк кредиту до 27.05.2028 року. В зв'язку з чим було змінено графік повернення кредиту та інші обов'язкових платежів.

Станом на 07.07.2015 року заборгованість ОСОБА_3 становить 14765,40 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ -313 999,48 грн.

20.04.2015 року позичальнику та поручителям були направавлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки:

- за вих.№ 114-0-0-00/15-28705 (отримана 28.04.2015 року),

- за вих.№ 114-0-0-00/15-28852 (отримана 28.04.2015 та 31.05.2015 року), проте заборгованість так і не було погашено.

У зв'язку із наведеним позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №014/3654/148868/82 від 27.05.2008 року, яка станом на 07.07.2015 року становить 14765,40 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ -313 999,48 грн. та складається з заборгованість за кредитом 12753,45 доларів США, заборгованість по відсоткам 1287,13 доларів США та пені 775,82 доларів США.

15 січня 2016 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати кредитний договір №014/3654/148868/82 недійсним з моменту його укладення. Зустрічний позов обгрунтував тим, що він вважає, що при підписанні даного кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було порушено законні права ОСОБА_3 Вищевказаний кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі ОСОБА_3, порушує його права та законні інтереси.

16 травня 2016 року ОСОБА_3 подав заяву про залишення первісного позову та зустрічного позову без розгляду.

16 травня 2016 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_4, про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року ухвалу Софіївського районного суду в частині залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено для подальшого розгляду.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції від 16 травня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічний позовов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із позовом.

Представник позивача зауважує, що перший випадок неналежного виконання зобов'язання з боку позичальника мав місце в жовтні 2014 року, а 20 квітня 2015 року на адресу відповідачів були направлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, таким чином право на звернення з позовом у позивача виникло з квітня 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся в серпні 2015 року, тобто у встановлений Законом строк.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено що 27.05.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/3654/178868/82, згідно п. 1.1.1 якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредитні кошти у сумі 18 550,00 доларів США на споживчі цілі, з процентною ставкою 14,00 % річних, строком на 120 місяців, дата останнього платежу 26 травня 2018 року.

В забезпечення зобов'язань кредитного договору 27.05.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/8/11-15/065/08, відповідно до якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

25.10.2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 014/3654/148868/82/81-1-0-00/1662, відповідно до умов якої збільшено строк кредиту до 27.05.2028 року. В зв'язку з чим було змінено графік повернення кредиту та інші обов'язкових платежів (а.с.34-40).

20.04.2015 року позичальнику та поручителям були направавлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки: - за вих. № 114-0-0-00/15-28705 (отримана ОСОБА_3 28.04.2015 року), - за вих. № 114-0-0-00/15-28852 (отримана ОСОБА_4 28.04.2015 та 31.05.2015 року), проте заборгованість так і не було погашено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено процесуальний строк для звернення до суду з позовом до відповідачів.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором (том. 1, а.с.21), неналежне виконання зобов'язання з боку позичальника почалось з жовтня 2014 року, а саме неповне погашення кредиту та відсотків.

20.04.2015 року позичальнику, відповідачу ОСОБА_3, та поручителю, відповідачу ОСОБА_4, у звязку із неналежним виконанням кредитних зобов'язань, були направлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки. ОСОБА_3 за вих. № 114-0-0-00/15-28705, яка отримана ним 28.04.2015 року, та ОСОБА_4 за вих. № 114-0-0-00/15-28852, яка отримана нею за різними адресами 28.04.2015 та 31.05.2015 року, проте заборгованість так і не було погашено.

У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем процесуального строку для звернення до суду із даним позовом колегія суддів вважає помилковими, оскільки звернувшись до відповідачів 20.04.2015 року з вимогою дострокового виконання кредитних зобов'язань, позивач в строки, передбачені ст.ст. 257,261 ЦК України, 14.08.2015 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості як до боржника, так і до поручителя в солідарному порядку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530, 625,626,627,629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/3654/148868/82 від 27.05.2008 року, яка станом на 07.07.2015 року становить 13989,58 дол. США з них: заборгованість за кредитом 12753,45 доларів США та заборгованість по відсоткам 1287,13 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 297500,97 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вимогами позивача щодо задоволення позовних вимог про стягнення пені в доларах США з включенням останніх до складу заборгованості, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені, які не є складовою частиною основного зобов'язання, а мірою цивільно-правової відповідальності позичальника, що виключає можливість стягнення їх в іноземній валюті надання кредиту.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року № 3-29гс15, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення в відповідачів на користь позивача в солідарному порядку пені в розмірі 16498 грн. 51 коп. в межах заявлених позовних вимог позивача.

Розрахунок заборгованості по кредитному договору, який надано представником позивача, колегією суддів перевірено, та колегія суддів вважає його правильним та погоджується з ним.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції стосовно того, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним необхідно залишити без розгляду, оскільки вказаний зустрічний позов був залишений без розгляду ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області 16 травня 2016 року, та ухвала суд першої інстанції в цій частині була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без розгляду ще 16 травня 2016 року, тому повторне залишення їх без розгляду рішенням суду першої інстанції від 23.02.2017 року є порушенням процесуального права, у зв'язку із чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.1, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК Україну у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути в рівних частинах судові витрати понесені позивачем як за подання позовної заяви в розмірі 3139,99 грн., та і за подачу апеляційної скарги в розмірі 3453,99 грн., а разом 6593,98 грн.

Як передбачено ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/3654/148868/82 від 27.05.2008 року, яка станом на 07.07.2015 року становить 13989,58 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 12752,45 дол. США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 271192,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1237,13 дол. США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 26308,68 грн., та пені в сумі 16498,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3296,99 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: