Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду за указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 162 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 25 квітня 2025 року. Разом з тим, 25 квітня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 у забезпечення виконання кредитних зобов'язань укладено окремі договори поруки, відповідно до умов якого останні поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Оскільки позичальник не виконав належним чином своїх кредитних зобов'язань, банк надіслав на адресу відповідачів за первісним позовом вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості, проте така залишена без виконання. Заборгованість за кредитом станом на 28 травня 2014 року становить 534 254,41 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 239 434,45 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 198 481,64 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 96 338 доларів США.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 534 254,41 доларів США, що еквівалентно 11 513 182,53 грн., та з ОСОБА_5 - 327 022,60 доларів США, що еквівалентно 7 047 343,49 грн.

Заперечуючи проти вказаних вимог, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічними позовними вимогами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що банк без їхньої згоди збільшив обсяг відповідальності позичальника, а тому порука є припиненою в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів, що також виключає відповідальність позивачів за зустрічним позовом згідно з нормами ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили визнати поруку за кредитним договором від 25 квітня 2005 року припиненою.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2005 року, зокрема за тілом кредиту - 238 080,98 доларів США, що еквівалентно 5 130 645,12 грн. за процентами за користування кредитом - 177 549,85 доларів США, що еквівалентно 3 826 199,27 грн., а всього - 415 640,83 доларів США, що еквівалентно 8 957 096,89 грн. У задоволенні стягнення пені ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 25 квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_4 та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банк пред'явив вимогу до поручителя ОСОБА_4 з порушенням строків, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука останньої є припиненою, відповідно, відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 25 квітня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредит шляхом перерахування коштів на строк до 24 квітня 2025 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 193 720 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 1 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом, з погашенням заборгованості за кредитом та процентами з 25 по 30 число кожного місяця платежем у розмірі 2 159,02 доларів США.

Відповідно до додаткових угод від 29 серпня 2005 року, від 16 вересня 2005 року, від 04 квітня 2006 року, від 05 липня 2006 року до вказаного вище кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 24 квітня 2025 року включно у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 249 375 доларів США на наступні цілі: придбання квартири у розмірі 162 000 доларів США, паркомісця згідно договору про пайову участь в будівництві підземного паркінгу в житловому будинку з вбудованими приміщеннями цивільного призначення від 25 серпня 2005 року у розмірі 15 920,40 доларів США, проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 16 000 доларів США та остаточних обробних робіт у розмірі 60 000 доларів США, сплату страхових платежів у розмірі 40 612 доларів США, за процентною ставкою у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та процентів у період сплати з 25 по 30 число кожного місяця платежем у розмірі 2 563,23 доларів США.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою за договорами поруки від 25 квітня 2005 року, укладеними банком з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за умовами яких поручителі поручилися за повернення кредиту у розмірі 193 720 доларів США у строк до 24 квітня 2025 року включно; сплату процентів у розмірі 1 % на місяць у період сплати з 25 по 30 число кожного місяця; щомісячних платежів у період сплати сумою не менше 2 159,02 доларів США для погашення кредиту та процентів; процентів за користування кредитом у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту в розмірі 2,5 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; комісії в розмірі 0 % від суми виданого кредиту первісно на момент надання кредиту плюс 0,22 % від суми виданого кредиту щомісячно; пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов'язань по сплаті процентів і комісії за користування кредитом, а також сплаті інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, на умовах, у порядку та строки, вказані в кредитному договорі.

Позивач за первісним позовом виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором, з урахуванням додаткових угод.

Позичальник взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконував, з червня 2008 року припинив сплату чергових платежів у рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

24 липня 2009 року банк надіслав відповідачам за первісним позовом письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, про усунення порушень в тижневий термін, але не пізніше 30 календарних днів з дати отримання вимоги, та, у разі невиконання вимоги про сплату простроченої заборгованості, про обов'язок повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти, комісії та штрафні санкції на 31 день. Вказані вимоги одержані відповідачами за первісним позовом 31 серпня 2009 року, але залишені без виконання.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 28 травня 2014 року загальна заборгованість за кредитним договором, яку останній просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, становить 532 910,94 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 11 березня 2015 року еквівалентно 11 484 230,76 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 238 090,98 доларів США; за процентами за користування кредитом - 198 481,64 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 28 травня 2013 року по 28 травня 2014 року - 96 338,32 доларів США.

Судом також встановлено, що між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду від 05 липня 2006 року до договору поруки від 25 квітня 2005 року, відповідно умов якого остання поручилась перед кредитором за виконання зобов'язань позичальника, з урахуванням додаткової угоди від 05 липня 2006 року до кредитного договору від 25 квітня 2005 року, тобто погодилася зі зміною кредитних зобов'язань.

У серпні 2011 року банк звертався з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за вказаним вище кредитним договором, проте такий позов ухвалою суду від 15 січня 2014 року залишено без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом п'яти років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку п'ятирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 03 лютого 2016 року № 6-18цс16, від 08 червня 2016 року № 6-1006цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, як вбачається з договору поруки від 25 квітня 2005 року, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, сторони вказаного правочину у п. 12 погодили, що порука припиняється через 5 років з дня настання строку виконання основного зобов'язання - повернення кредиту за кредитним договором (том 1 а. с. 19).

Оскільки банк звернувся до суду у лютому 2013 року, а вимоги про обов'язок повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти, комісії та штрафні санкції на 31 день з моменту отримання такої вимоги одержані відповідачами за первісним позовом 31 серпня 2009 року, то відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_4 припиненою згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Тобто п'ятирічний термін звернення банку до суду з позовом не сплив.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, не витребував нових доказів на підтвердження або спростування заявлених вимог, невірно застосував норму ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, що призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відсутні правові підстави вважати поруку ОСОБА_4 припиненою, а тому остання відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин.

Всупереч вимог статей 303, 316 ЦПК України апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки рішення апеляційного суду оскаржується до суду касаційної інстанції лише в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, тому в решті вирішення позовних вимог згідно ст.. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська