АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Пономаренка Максима Андрійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року

в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» про визнання договорів розірваними та такими, які вчинено під впливом помилки та обману.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» (надалі - ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕВІС») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з власника паркомісця НОМЕР_1, яким є відповідачка, на користь ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 30332 грн. 48 коп. - основного боргу, 22559 грн. 19 коп. - інфляційної складової боргу, 3236 грн. 05 коп. - 3 % річних, 28675 грн. 90 коп. - пені, судового збору - 1378 грн.

Зазначав, що 10 жовтня 2007 року між ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» та ОСОБА_2 було укладено договір надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідно до умов зазначеного договору, позивач забезпечує надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а замовник забезпечує своєчасну оплату цих послуг, при тому, що вартість послуг відповідно до умов договору та наказу № 12/4 від 31 травня 2014 року складає 385 грн., й згідно до договору відповідачка оплачує надані послуги до 10 числа місяця наступного за рахунковим, просив стягнути з ОСОБА_2 виниклу в результаті несплати за належним чином надані послуги, передбачені договором, заборгованість за період з 10 жовтня 2007 року по 30 червня 2016 року.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов про визнання договору розірваними, а зобов'язання припиненими.

В обґрунтування зазначала, що 10 жовтня 2007 року між відповідачкою та нею були укладені договори № 44-П1 та № 55-ПІ щодо надання послуг з утримання двох паркінгів (машиномісць), які належать їй на праві спільної сумісної власності згідно з договорами купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року.

Посилаючись на те, що вищевказане нерухоме майно знаходиться в підземному паркінгу у складі 59 машиномісць і будувалося за рахунок як її грошових коштів, так і інших власників, а укладання договорів з відповідачкою було вчинено під впливом помилки та обману, остільки відповідачка за зустрічним позовом не виконує належним чином умови договору та в односторонньому порядку підвищував плату, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було подано скаргу до Інспекції з питань захисту прав споживачів, та що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до товариства з метою розірвання укладених договорів, просила зустрічні позовні вимоги задовольнити та визнати укладений з відповідачкою договір розірваним, а зобов'язання припиненими.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС», за змістом скарги, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у позові і постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог товариства.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавшипредставника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» було укладено договір № 44-П1 про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території (а.с.6-8 т.1).

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить з ПДВ - 120 грн.

Згідно п. 2.1. розділу 2 договору, розрахунковим періодом є календарний, місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим в розмірі, передбаченому п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 8.1. розділу 8 спірного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2007 року вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну жодна із сторін не заявить про намір розірвати цей договір.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «АКВАПАРК» (надалі - ТОВ «АКВАПАРК») та ОСОБА_2, ТОВ «АКВАПАРК» продало, а ОСОБА_2 купила належне на праві приватної власності машиномісце АДРЕСА_1

Встановлено, що 01 грудня 2010 року ОСОБА_2 на адресу ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕВІС» було направлено заяву про розірвання спірного договору з 01 січня 2011 року, яке було отримано ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» 10 січня 2011 року (а.с.46-50 т.1).

Згідно долученого до справи розрахунку вартості наданих послуг, позивачем ОСОБА_2 нараховано заборгованість, в сумі 30332 грн. 48 коп. - основного боргу, 22559 грн. 19 коп. - інфляційної складової боргу, 3236 грн. 05 коп. - 3 % річних, 28675 грн. 90 коп. - пені, судового збору - 1378 грн., що разом складає 84803 грн. 62 коп. за період з грудня 2009 року по червень 2016 року (а.с.5 т.1).

Встановлено, що плату в різні періоди часу за цим розрахунком закінчуючи червнем 2016 року встановлювалась у розмірах 300 грн., 250 грн., 385 грн., в той час як умовами спірного договору обумовлено розмір щомісячної плати у розмірі 120 грн.

Під час розгляду справи в районному суді, ОСОБА_2 звернулася із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.31а т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що укладений між позивачем та відповідачкою договір є договором про надання послуг, а товариство у спірних правовідносинах виступає в якості виконавця договору, а не виконавця житлово-комунальних послуг, а отже, в розрізі заявлених сторонами вимог відсутні правові підстави до задоволення позову. При цьому, визнав необґрунтованим наведений в розрахунку заборгованості розмір щомісячної плати.

З зазначеними висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Районний суд помилково прийшов до висновку, що до спірних відносини між позивачем та відповідачкою не можуть бути застосовані норми чинного законодавства, які регулюють питання надання житлово-комунальних послуг.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг на утримання паркінгу та прилеглої території, є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлено, що ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» є утримувачем підземного паркінгу та виконавцем житлово-комунальної послуг.

Після введення автопаркінгу в експлуатацію, ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» прийняло його на обслуговування від генерального підрядника будівництва ТОВ «АКВАПАРК» (а.с.9-10, 86-116 т.1).

Таким чином, ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» як організація утримувач та суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, має відповідні права та обов'язки передбачені нормами чинного законодавства в сфері житлово-комунальних послуг.

Встановлено, що відносини, які склалися між позивачем і відповідачкою є відносинами між виконавцем і споживачем комплексу житлово-комунальних послуг по утримання паркінгу та прилеглої території, які обумовлені умовами договору, укладеного між позивачем і відповідачкою відповідно до вимог чинного законодавства у сфері регулювання житлово-комунальних послуг (а.с.6-8, 36-40 т.1).

З наявних в справі копій квитанцій про сплату послуг з утримання паркінгу убачається, що ОСОБА_2 вносилися платежі за надані ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» послуги з утримання паркінгу, а отже, визнавалися договірні відносини (а.с.40-45 т.1).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

В матеріалах справи не міститься доказів будь-яких звернень до позивача та складених відповідачкою у порядку передбаченому вищенаведеною нормою актів-претензій.

Таким чином, з вказаного слідує, що позивачем послуги були надані належним чином і в повному обсязі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості підлягає скасуванню, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, а також інфляційної складової, 3 % річних та пені, колегія суддів враховує наступне.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, враховуючи п. 1.2 договору № 44-П1 від 10 жовтня 2007 року, яким встановлений розмір щомісячної плати за надані послуги - 120 грн., та заяви сторони спору про застосування строку позовної давності, заборгованість підлягає до стягнення в межах трьохрічного строку давності з моменту звернення у суд (14.07.2016р.) й за період з 14 липня 2013 року по 14 липня 2016 року становить 4260 грн. - основного боргу, 3764 грн. 37 коп. - інфляційне збільшення боргу та 379 грн. 02 коп. - 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України та зазначених обставин, неповернення кредитних коштів в межах строку дії договору, з відповідачки підлягає стягненню пеня в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в межах річного строку, що складає 1503 грн. 78 коп.

Враховуючи вищенаведене та наявні в справі докази у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» й ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 1378 грн. (а.с.3-4).

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Пономаренка Максима Андрійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 9907 грн. 17 коп., з яких : 4260 грн. - основного боргу, 3764 грн. 37 коп. - інфляційної складової боргу, 379 грн. 02 коп. - 3 % річних, 1503 грн. 78 коп. - пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» судові витрати, в сумі 1378 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскарженo в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/11169/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3475/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.