Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» до ОСОБА_6, третя особа - відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал-Дніпро» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року,

вс т а н о в и л а:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Актафінанс» (далі − ТОВ «Актафінанс») звернулось до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого вказало, що 09 листопада 2011року між ТОВ «Актафінанс» та ОСОБА_7 укладено договір споживчого кредиту № ПБ-2, за умовами якого кредитодавець зобов'язується надати позичальникові у тимчасове користування на умовах строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти по 08 листопада 2012 року у вигляді термінового кредиту в розмірі 696 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 22 листопада 2012 року до договору споживчого кредиту № ПБ-2 від 09 листопада 2011 року розмір кредиту було збільшено до 1 431 871 грн 45 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитодавцем 09 листопада 2011 року між кредитором та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № ПБ-2/1 від та 22 листопада 2011 року договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору № ПБ-2/1.

Предметом іпотечного договору № ПБ-2/1 від 09 листопада 2011 року виступило нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 130,6 кв. м, що знаходиться у м. Дніпро (Дніпропетровськ) АДРЕСА_1, яка знаходиться в житловому будинку літ. А-7 і складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3,4-житлові, 5-комора, 6-вбиральня, 7-житлова. Заставна вартість майна визначена сторонами у розмірі 1 161 413 грн.

Всупереч умовам договору про надання кредиту останнє погашення за ним було здійснено 30 квітня 2013 року, внаслідок чого станом на 16 травня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 5 580 018 грн 95 коп., яка складається з наступного: 1 300 902 грн 32 коп. заборгованість по тілу кредиту; 187 537 грн 79 коп. заборгованість по відсоткам; 901 509 грн 14 коп. заборгованість по відсоткам на прострочене тіло кредиту; 3 196 069 грн 70 коп. пеня, просили з метою задоволення вимог щодо погашення допущеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ПБ2/1 від 09 листопада 2011 року, а саме квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 у житловому будинку літ. А-7, яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3,4-житлові, 5-комора, 6-вбиральня, 7 -житлова, загальною площею 130,6 кв. м, та належить на праві власності ОСОБА_6, який проживає у АДРЕСА_1 шляхом надання ТОВ «Актафінанс» права продажу вказаного предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу на умовах та в порядку, визначеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку» будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною не нижче 1 153 344 грн; скасувати реєстрацію ОСОБА_6 з квартири, яка є предметом іпотеки, у АДРЕСА_1 з дня проведення даної реєстрації; зобов'язати відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 та виселити його з цієї квартири.

02 червня 2016 року ТОВ «Актафінанс» було перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» (далі − ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро»), що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, протоколом №1/2016 загальних зборів учасників ТОВ «Акта-Фінанс» від 31 травня 2016 року, статутом ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро».

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року позов ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ПБ2/1 від 09 листопада 2011 року, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у житловому будинку літ. А-7, яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3,4-житлові, 5-комора, 6-вбиральня, 7-житлова, загальною площею 130,6 кв. м та належить на праві власності ОСОБА_6, з метою задоволення вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» щодо погашення заборгованості за договором споживчого кредиту № ПБ-2 від 09 листопада 2011 року у сумі 5 580 018 грн 95 коп., шляхом надання ТОВ «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» права продажу вказаного предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу на умовах та в порядку, визначеному в ст.38 Закону України «Про іпотеку» будь-якій особі-покупцеві.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки у розмірі 1 153 344 грн.

Виселено ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію ОСОБА_6 у квартирі, яка є предметом іпотеки, за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» судовий збір у розмірі 21 434 грн 16 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року заочне рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Капітал-Дніпро» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст. 10, 33, 130 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі по справі боржника ОСОБА_7, що унеможливлює правильне вирішення спору.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 09 листопада 2011року між ТОВ «Актафінанс» та ОСОБА_7 укладено договір споживчого кредиту № ПБ-2, за умовами якого кредитодавець зобов'язується надати позичальникові у тимчасове користування на умовах строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти по 08 листопада 2012 року, у вигляді термінового кредиту в розмірі 696 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних.

Додатковою угодою № 1 від 22 листопада 2012 року до договору споживчого кредиту № ПБ-2 від 09 листопада 2011 року розмір кредиту було збільшено до 1 431 871 грн 45 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитодавцем 09 листопада 2011 року між кредитором та відповідачем укладено іпотечний договір № ПБ-2/1 від та 22 листопада 2011 року договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору № ПБ-2/1.

Предметом іпотечного договору № ПБ-2/1 від 09 листопада 2011 року виступило нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 130,6 кв. м, що знаходиться у м. Дніпро (Дніпропетровськ) АДРЕСА_1, яка знаходиться в житловому будинку літ. А-7 і складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3,4-житлові, 5-комора, 6-вбиральня, 7-житлова.

Заставна вартість майна визначена сторонами у розмірі 1 161 413 грн.

22 листопада 2011 року між кредитодавцем та ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору № ПБ-2/1.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2012 року позов ТОВ «Актафінанс» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту № ПБ-2 від 09 листопада 2011 року задоволено.

Рішення суду набрало законної сили 25 листопада 2012 року.

Згідно з постановою Кіровського відділу виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 09 жовтня 2013 року в розшук було оголошено все майно позичальника.

Станом на 16 травня 2016 року рішення суду залишається невиконаним, зобов'язання за договором споживчого кредиту не сплачуються.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ч. ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині третій - порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 14 грудня 2016 року у справах № № 6-860цс16, 6-1141цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР).

Так, згідно з матеріалами справи ОСОБА_7 отримала у ТОВ «Актафінанс» за кредитним договором від 09 листопада 2011 року кредит, проте спірна квартира за договором купівлі-продажу була придбана 15 травня 2007 року.

З огляду на те, що в іпотеку було передано житловий будинок, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд не дослідив питання про необхідність надання відповідачу іншого постійного житла при виселенні із зазначенням його адреси з урахуванням положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме: ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал-Дніпро» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак