Справа № 384/121/17
Провадження № 2-з/386/24/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року смт. Голованівськ

Суддя Голованівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1

розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 28965 грн. 27 коп. та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн.

Під час судового розгляду цивільної справи позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову. Заяву мотивовано тим, що за даними офіційного веб-сайту Єдиного державного реєстру МВС України за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль «ЗАЗ VIDA», 2012 року випуску. ОСОБА_3 в усній бесіді повідомив, що має намір продати зазначений автомобіль. Зазначає, що між сторонами виник спір з підстав невиконання боргових зобовязань відповідачем. Вказаний позивачем розмір боргу є значним. Відповідач як власник майна, може безперешкодно розпорядитися належним йому майном, що доводить обґрунтованість припущення позивача про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. У звязку з наведеним, позивач просить накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ VIDA», 2012 року випуску, зареєстрованого за відповідачем.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, вважаю, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22 грудня 2006 року роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В силу ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач має намір відчудження належного йому автомобіля, не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову про стягнення з відповідача грошових коштів у випадку не накладення арешту на автомобіль відповідача, оскільки такий автомобіль не стосується предмета спору в даній справі, тоді як згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що вимога про накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ VIDA», 2012 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3 є необґрунтованою та не доведеною щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не є співмірною із заявленими позовними вимогами, а тому відсутні підстави для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накледення арешту на автомобіль «ЗАЗ VIDA», 2012 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнення моральної шкоди.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Голованівський районний суд Кіровоградської області). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Гарбуз О. С.