Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1194/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Коліуш Г. В.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

05.07.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційного суду Кіровоградської області ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_3, представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області у судове зсідання не з'явились про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Відповідно до виконавчого листа, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 21 серпня 2006 року з відповідача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.07.2005 року до досягнення нею повноліття (а.с.16).

Прізвище позивача ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.106).

Станом на 01 липня 2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 64822,10 грн. (а.с.41-42).

Відповідно до довідки від 24 червня 2016 року № 741/14-15, виконавчий лист знаходиться на виконанні в Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (а.с.48). Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 24 червня 2016 року становить 13851,25грн.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.09.2016 року № 916 затверджений висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_6 відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки від 29 серпня 2008 року № 41, виданої дошкільним навчальним закладом № 82, ОСОБА_7 відвідувала вказаний заклад з березня 2006 року по грудень 2006 року, батько дитини в садочок не приходив, вихованням дитини не займався.

Відповідно до характеристики від 22 березня 2016 року № 92, виданою Кременчуцькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10 з поглибленим вивченням англійської мови, ОСОБА_7 навчається в школі з першого класу, мати постійно цікавиться шкільним життям доньки, батько не бере участі у вихованні дочки, в школу жодного разу не з'являвся, не цікавився досягненнями дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов'язками.

Статтею 150 СК України встановлений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недостатність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до його доньки ОСОБА_7

Суд врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та повинно відповідати інтересам дитини.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді

А.М.Головань

О.Л.Карпенко