АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/620/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1728/17Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного підприємства «Інтергруп» про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного підприємства (далі ПП) «Інтергруп» про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 11 травня 2007 року ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 91/2007, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 59 400 доларів США на строк з 11 травня 2007 року по 10 травня 2017 року з відсотковою ставкою 13,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного та повного повернення кредиту між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПП «Інтергруп» укладено договори поруки.

Відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору щодо повернення кредиту не виконує, сума заборгованості станом на 13 січня 2015 року складає 40 844, 36 доларів США, та 93 175 грн. 28 коп. заборгованості по штрафам та пені, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на час розгляду справи становить 953 765 грн. 94 коп.

Просило розірвати кредитний договір №91/2007 від 11 травня 2007 року, укладений з ОСОБА_3 та стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПП «Інтергруп» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 40844,36 доларів США, та 93175,28 грн. і судові витрати у розмірі 3654 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено.

Розірвано кредитний договір №91/2007 від 11 травня 2007 року, укладений з ОСОБА_3

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПП «Інтергруп» заборгованість за кредитним договором № 91/2007 від 11 травня 2007 року у розмірі 40 844, 36 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного Банку України складає 860 590 грн. 67 коп. та 93 175 грн. 28 коп., а всього 953 765 грн. 95 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив змінити оскаржуване рішення в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відмовивши у позові ПАТ «Мегабанк» до нього, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача, просить рішення суду залити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору відмовлено.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Мегабанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4019,40 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року від 11 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Мегабанк», перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 травня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 91/2007, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 59 400 доларів США строком з 11 травня 2007 року по 10 травня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних.

25 липня 2007 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору якою змінено графік погашення кредиту, що зазначено у додатку № 2 до кредитного договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та перерахував ОСОБА_3 кошти обумовлені кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_3 зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, проте умови договору не виконав.

11 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 91/2007-П, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за порушення зобов'язання за кредитним договором № 91/2007 як солідарний боржник.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на положення ст. 554 ЦК України відповідно до якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та п. 3.2. Договорів поруки у якому зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як вбачається з договору поруки № 91/2007-П від 11 травня 2017 ОСОБА_2 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 в повному обсязі усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору № 91/2007 від 11 травня 2007 року, яким відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлювалася у розмірі 13,5% річних.

Згідно п. 2.4.1 Кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди Поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Пунктом 3.3.4 кредитного договору № 91/2007 передбачено, що кредитодавець має право змінити процентну ставку за користування кредитом, повідомивши про це позичальника письмово за 7 календарних днів до дати, з якої починає діяти нова процентна ставка.

На підставі зазначеного положення ПАТ «Мегабанк» збільшив розмір відсоткової ставки до 15 % без згоди поручителя, повідомивши про це позичальника листом від 07 серпня 2008 року та в наступному нарахував плату за користування кредитом за збільшеною відсотковою ставкою, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним позивачем (а.с. 27, 234).

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з правової позиції Верховним Судом України зазначеній в постанові від 25 вересня 2013 року по справа №6-97цс13 за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки.

Враховуючи, що зміни до кредитного договору були внесені без згоди ОСОБА_2 тоді як збільшення відсоткової ставки збільшує обсяг відповідальності поручителя, дія поруки, яку взяв на себе ОСОБА_2 припинилася, що звільняє його від відповідальності перед кредитором за зобовязаннями ОСОБА_3

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року, вказана ухвала не містить вказівок щодо неправильності рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду відносно поручителя ОСОБА_2

Зясовуючи питання щодо можливості перевірки законності та обгрутованості рішення суду першої інстанції відносно інших поручителів, колегія суддів приходить до наступного.

Колегія суддів встановлено, що ОСОБА_2 оскаржив рішення суду лише щодо себе, зокрема у апеляційній скарзі він вказав, що просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відмовивши у позові ПАТ «Мегабанк» до нього, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги, але не вимог скарги. Зокрема, суд не може вийти за межі клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу тому, що вихід за межі такого клопотання є порушенням основного принципу цивільного судочинства принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 11 ЦПК України, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених особами, які беруть участь у справі.

Також, встановлено, що інші особи, які беруть участь у справі рішення суду не оскаржили, тобто, погодилися із ним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу, оскільки в силу принципів змагальності (ст. 10 ЦПК України, та диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) ці особи, самі визначають свою процесуальну поведінку оскаржувати рішення суду чи не оскаржувати.

Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду як в тій частині яка не оскаржена, так і відносно осіб, які рішення суду не оскаржити, тобто погодились із ним.

За вказаних обставин, заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 рокув частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з ПАТ «Мегабанк» підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 рокув частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Мегабанк»до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору - відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_2судові витрати у розмірі 4019,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

ОСОБА_5