Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2203/16-ц

2/330/48/2017

"04" липня 2017 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.,

при секретарі - Шеліповій Ю.О.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання договору недійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_7, про визнання права власності, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору недійсним за наступними підставами.

Яз зазначено у позові, з метою забезпечення зовнішнього електропостачання електроустановок бази відпочинку за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, 148а, 05.11.2009 року ОСОБА_6 було придбано 250 метрів кабелю АВВГ 3х185+1х150 та 11.11.2009 року був придбаний трансформатор ТМ-160/10. 01.06.2009 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_5, діючого за себе особисто та як представник ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 по довіреностям від 09.06.2008 року, був укладений договір № П144/81-09 про приєднання до електричних мереж. 07.12.2009 року за нотаріально посвідченими заявами ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 довіреності на ім'я ОСОБА_5 були скасовані. В серпні 2016 року при здійсненні представниками Якимівського РЕМ перевірки засобів обліку спожитої електричної енергії, було зясовано, що 13.05.2010 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський РЕМ уклало з ОСОБА_9 договір про постачання електричної енергії № 741. 16.08.2016 року на адресу Якимівського РЕМ представником ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 був надісланий лист з проханням привести у відповідність до кількості споживачів Договір № 741 про постачання електричної енергії від 13.05.2010 року, уклавши його з усіма сторонами виниклих правовідносин. Однак, до теперішнього часу такого договору не укладено і продовжує діяти договір саме з відповідачем ОСОБА_9

На підставі викладеного, посилаючись на вимоги ЗУ «Про електроенергетику», ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Правила користування електричною енергію, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, ст.ст. 203, 2015 ЦК України, позивачка просить визнати договір про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року, укладений між ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж та ОСОБА_5 недійсним.

В свою чергу, третя особа ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_5, ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж» про визнання права власності з наступних підстав.

Так, з метою забезпечення зовнішнього електропостачання електроустановок бази відпочинку за адресою Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул.. Коса Пересипь, 148а 05.11.2009 року ним було придбано 250 метрів кабелю АВВГ 3х185+1х150 та 11.11.2009 року та трансформатор ТМ-160/10. В подальшому, за змістом позовної заяви він погоджується з обставинами укладання договору про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж та ОСОБА_5, що були викладені в первісному позові, і вважає, що дії ФОП ОСОБА_5 спрямовані на розпорядження належним йому майном.

На підставі викладеного та положень ст. 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України ОСОБА_6 просить суд визнати за ним право власності на трансформатор ТМ-160/10, № 798294.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що було укладено договір про приєднання до електричних мереж між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_5, діючого за себе особисто та як представник ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_5 діяв в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на підставі довіреностей, які в подальшому були скасовані останніми. Далі ФОП ОСОБА_5 одноособово уклав Договір про постачання електричної енергії, чим порушив права позивача. Добровільно ОСОБА_5 не бажає розірвати договір. Сторона позивача вважає цей договір недійсним, так як він не відповідає вимогам діючого законодавства. Зазначає, що підключення електропостачання електроустановок бази відпочинку забезпечено до бази відпочинку трансформатором ТМ-160/10. Позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання права власності підтримав повністю.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 первісний позов ОСОБА_4 не визнала і пояснила, що дійсно, позивач та треті особи уповноважили відповідача ОСОБА_5 діяти в їх інтересах, в тому числі і з питань укладання договорів з ВАТ «Запоріжжяобленерго», тому і було укладено ОСОБА_5 договір приєднання до електричних мереж від свого імені і за дорученням від імені ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 Про скасування ними довіреностей він був не обізнаний, будь-яких повідомлень з цього приводу не отримував. З урахуванням вимог діючого на той час законодавства щодо укладання договору постачання електроенергії, будучи впевненим у дійсності довіреностей, ОСОБА_5 з відповідачем ВАТ «Запоріжжяобленерго» уклав договір про електропостачання. Підстав для розірвання цього договору представник ОСОБА_5 не вбачає, оскільки порушень під час укладання договору електропостачання не було, оплата за спожиту електроенергію вносилася своєчасно та в повному обсязі, перевірки засобів обліку спожитої електроенергії відбувалися регулярно, порушень виявлено не було. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_5 було заявлено про пропуск позивачем ОСОБА_8 строку позовної давності, оскільки Договір про електропостачання було укладено 13.05.2010 року, а до суду ОСОБА_4 звернулася у листопаді 2016 року. При цьому, ще в 2009 році вона скасувала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5 діяти в її інтересах, але не звернулася до ВАТ «Запоріжжяобленерго» своєчасно із заявою про приведення у відповідність діючого на той час договору.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 представник відповідача ОСОБА_5 також не визнає, пояснює, що трансформатор придбано за кошти відповідача ОСОБА_5 у м. Мелітополі, а вказане в видатковій накладній обладнання не було задіяне в процесі підключення бази відпочинку до електропостачання. Також вважає, що позивачем ОСОБА_6 подано заяву з пропуском позовної давності, оскільки він був обізнаний ще в 2009 році щодо підключення обєкту до електропостачання з використанням належного йому, як стверджує позивач за зустрічним позовом, обладнання. 07.12.2009 року ним була скасована довіреність, але до енергопостачаючої організації з заявами щодо переукладення договору з урахуванням його права власності на обладнання не звертався. Письмових вимог з цього приводу відповідачу ОСОБА_5 не надсилав.

Представник відповідача ВАТ «Запоріжжяобленерго» юрисконсульт Якимівського РЕМ ОСОБА_10 позовні вимоги за первісним позовом не визнала виходячи з наступного. Договір про приєднання до електричних мереж укладався на підставі документів, які вимагало діюче на той час законодавство. В подальшому Договір електропостачання укладався вже на підставі наявної документації. Про те, що довіреності були скасовані відповідача повідомлено не було. Про скасування довіреностей дізналися з листів представників ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 Наполягає на тому, що підстав для розірвання договору про електропостачання немає. Зустрічний позов визнала повністю.

Представник третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов визнав, на задоволенні зустрічного позову наполягає.

Третя особа ОСОБА_7 до суду до суду не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, суд вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що договір про приєднання до електричних мереж № П144/81-09 від 01.06.2009 року було укладено між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_5, діючого за себе особисто та як представник ОСОБА_6 на підставі довіреності від 19.06.2008 року Р№-1336, як представник ОСОБА_8 на підставі довіреності від 19.06.2008 року Р№-1337 як представник ОСОБА_7 на підставі довіреності від 19.06.2008 року Р№1335.

Довіреністю від 19.06.2008 року Р№1336 підтверджуються повноваження ОСОБА_5 представляти інтереси ОСОБА_6, довіреністю від 19.06.2008 року Р№1337 підтверджуються повноваження ОСОБА_5 представляти інтереси ОСОБА_4Ю, довіреністю від 19.06.2008 року № 1335 ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було складено заяви про припинення ОСОБА_5 представництва за довіреностями, посвідченими 19.06.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Зазначені заяви були посвідчені 07.12.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 За змістом цих заяв ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомляють відповідача ОСОБА_5 про припинення його представництва за довіреностями та просять негайно після отримання цієї заяви повернути довірителям оригінали скасованих довіреностей. З тексту заяви вбачається, що ОСОБА_5 розяснено положення ст. 249 ЦК України, згідно яких його дії з використанням скасованих довіреностей після вручення цих зав не будуть мати для довірителів будь-яких юридичних наслідків. Повідомлено, що одночасно з нотаріальним оформленням цієї заяви ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до нотаріуса з проханням про здійснення відповідної процедури скасування довіреностей.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК Україна представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно положень ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтєю 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Аналізуючі зібрані по справі докази суд дійшов до висновку, що пояснення представника ОСОБА_5 та представника ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо неотримання відповідачами заяв про припинення повноважень ОСОБА_5 заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження направлення та отримання відповідачами вказаних вище посвідчених нотаріусом заяв про припинення повноваження та скасування довіреностей.

Таким чином, суд вважає, що позивачем ОСОБА_4 не доведено повідомлення відповідачів про припинення повноважень ОСОБА_5 за довіреністю від 19.06.2008 року Р№1337, в звязку з чим вважає посилання сторони позивача на ці обставини необґрунтованими.

Крім того, судом також враховується те, що відповідач ОСОБА_5 був стороною договору №П144/81-09 про приєднання до електричних мереж, так як і позивачка ОСОБА_4 Таким чином, і він і ОСОБА_4 мали рівні права на укладення договору про постачання електричної енергії з ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Так, ОСОБА_5, уклавши договір про постачання електричної енергії №741 від 13.05.2010 року, діяв, реалізуючи свої особисті права. Із оспорюваного договору не вбачається, що він діяв від імені, зокрема, ОСОБА_4 З яких причин позивачка, скасувавши довіреність, не стала укладати договір про постачання електричної енергії та не реалізувала своє право на це, представник позивачки не пояснив.

Таким чином, судом взагалі не вбачається порушення відповідачами прав позивачки при укладенні оспорюваного договору.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що договір про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року укладений між ФОП ОСОБА_5 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» у відповідності до положень пункту 5 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 N 28 (в редакції, діючої на час виникнення правовідносин), і на момент укладення договору про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року відповідачі діяли правомірно, і це виключає у даному разі застосування положень ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання даного договору недійсним.

Крім того, суд приймає до уваги доводи представника позивача стосовно того, що здійснення зовнішнього електропостачання електроустановок бази відпочинку за адресою Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, 148а 05.11.2009 року здійснювалося із використанням трансформатора ТМ-160/10, оскільки зазначене узгоджується з наявними в матеріалах цивільної справи копій додатків до договору про постачання електричної енергії.

Однак, критично ставиться до тверджень позивача щодо використання саме обладнання, придбаного третьою особою ОСОБА_6, оскільки, згідно видаткової накладної № П-00000003 від 11.11.2009 року, ОСОБА_6 придбав трансформатор ТМ-160/10 № 798294, а додатки до договору про постачання електричної енергії не містять серійного номеру трансформатору.

Щодо вимог за зустрічним позовом третьої особи, суд виходить з наступного.

Так, згідно видаткової накладної № П-00000003 від 11.11.2009 року позивач придбав трансформатор ТМ-160/10 № 798294. Судом було досліджено в судовому засіданні оригінал цієї видаткової накладної.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо придбання трансформатора за рахунок коштів відповідача, оскільки доказів придбання аналогічного обладнання суду надано не було.

Однак, суд погоджується з представником відповідача ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, в межах якої особа може звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом досліджувалися обставини скасування довіреностей, в тому числі і позивачем ОСОБА_6 та недодержання вимог закону щодо неналежного повідомлення представника та третіх осіб про скасування повноважень ОСОБА_5

Суд вважає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6, придбавши 11.11.2009 року спірне майно і припинивши 07.09.2009 року своєю нотаріально посвідченою заявою повноваження відповідача ОСОБА_5 шляхом скасування довіреності від 19.08.2008 року, мав можливість заявити про порушення його майнових прав протягом трирічного строку позовної давності, будучи обізнаним про використання належного йому майна у схемі підключення бази відпочинку до електричного постачання, тобто фактично використання його, як він стверджує, майна іншими особами, в тому числі і відповідачем ОСОБА_5

Представником третьої особи ОСОБА_3 зазначено про те, що про оспорювання права власності його довірителя на трансформатор стало відомо лише під час судового засідання під час надання пояснень представником відповідача ОСОБА_2, яка, в обґрунтування заперечень проти первісного позову, зокрема, зазначила, що не встановлено, хто саме є власником цього майна. Однак, ці посилання представника третьої особи спростовуються, на думку суду, матеріалами справи, з яких вбачається, що зустрічний позов було подано до суду 09.12.2016 року, а пояснення представник відповідача ОСОБА_2 надавала у судовому засіданні 09.02.2017 року.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_12 не підлягають задоволенню через пропущення ним строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 237, 239, 244, 247, 249 Цивільного кодексу України, Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 N 28, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору недійсним, - відмовити повністю

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання права власності, - відмовити повністю

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо через Якимівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Федорець С.В.