Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 серпня 2006 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 826/1-27/20/6-058, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок «ФК «Житлобудінвест» у розмірі 113 916 доларів США, а позивач зобов'язався сплатити відсотки за користуванням кредитом у розмірі 13 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком 09 серпня 2006 року було укладено договір іпотеки № 826/4-27/20/6-094, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що вищевказаний договір кредиту укладений з порушенням вимог законів України, актів цивільного законодавства, містить несправедливі для нього положення, при укладанні договору його було введено в оману.

На думку позивача, банк ввів його в оману, оскільки кредит передбачав видачу валюти у доларах США, а фактично розрахунок був здійснений у гривні, крім того у відповідача відсутній документ на здійснення валютних операцій. Також позивач вважав, що відповідачем безпідставно було підвищено відсоткову ставку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на положення ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, зазначав, що обставини щодо введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження. Крім того, викладені в тексті договору умови, гарантії та інформація свідчать, що сторони усвідомлювали всі суттєві обставини для укладення договору, а саме: щодо природи та предмета правочину, умов надання та використання кредитних коштів, валюти кредитування, можливостей фінансових ризиків, прав та обов'язків сторін, відповідальності сторін та інші обставини. Крім того, позивач не навів жодних доводів стосовно недійсності договору іпотеки.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко