Справа № 755/4961/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Івашко О.Л., Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва, третя особа Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання зайнятості на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з особа УПФУ про визнання зайнятості на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показниківпосилаючись на те, що згідно записів трудової книжки він у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року працював на посаді асфальтобетонника, з 07.12.2001 року по теперішній час на посадах виконроба, майстра в КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва», посилаючись на те, що 23.02.2016 представник позивача направив відповідачу заяву, в якій, зокрема, просив надати довідку для підтвердження пільгового стажу, довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства та інші первинні документи, а саме, копії наказів про призначення, переведення та звільнення з посади, особова картка Форми Т - 2, накази про результати атестації робочих місць, а також Протоколи досліджень метеорологічних факторів, шумового навантаження та інфразвуку, важкості та напруженості праці, повітря робочої зони з висновками, картку умов праці, фотографію робочого дня, спостережний лист індивідуальної фотографії робочого дня, на підставі яких виносились накази № 49 від 03.06.1999 р., № 78 від 19.07.2004 р., № 108 від 14.11.2007 р. по підприємству (для пільгових категорій посад). 10.03.2016 листом № 62/1-132 відповідач повідомив позивача, що атестація робочих місць вперше проводилася у 1999 році (наказ № 49 від 03.06.1999 р.), згодом у 2004 році (наказ № 78 від 19.07.2004 р.), у 2007 році (наказ № 108 від 14.11.2007 р.). За результатами атестації робочих місць (робоче місце асфальтобетонника, виконроба, майстра) у 1999 році, у 2004 році та 2007 році - право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 не підтверджено.

Позивач, вважає, не визнання відповідачем за результатами атестації робочих місць за умовами праці у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року, з 14.11.2007 року по 14.11.2012 року посади асфальтобетонника, виконроба, майстра, такою, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - таким, що порушує його соціальні гарантії, адже згідно Розділу XXVII Будівництво Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, посади асфальтобетонника, виконроба, майстра віднесені до посад із шкідливими та важкими умовами праці.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить визнати зайнятість ОСОБА_1 у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року, з 14.11.2007 року по 14.11.2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби в Комунальному підприємстві «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях.

Представник 3 особи в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 23 лютого 2016 року представник позивача звернувся до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва» із заявою про надання уточнюючої довідки відповідного зразку для підтвердження пільгового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній на пільгових умовах для оформлення пенсії за віком (а.с. 14).

Листом від 10.03.2016 року № 62/1-132 КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва» повідомило про те, що асфальтобетонники не мають права на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 за 1999 та 2004 рік.

Згідно даних трудової книжки,згідно записів трудової книжки він у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року працював на посаді асфальтобетонника, з 07.12.2001 року по теперішній час на посадах виконроба, майстра в КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва».

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За нормою ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від інших обставин.

Але, у цьому випадку, права позивача порушено відповідачем так, як не визнання останнім за результатами атестації робочих місць за умовами праці у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року, з 14.11.2007 року по 14.11.2012 року посади асфальтобетонника, виконроба, майстра, такою, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, є таким, що порушує його соціальні гарантії, адже згідно Розділу XXVII Будівництво Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, посади асфальтобетонника, виконроба, майстра віднесені до посад із шкідливими та важкими умовами праці.

Згідно Розділу XXVII Будівництво Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, посади асфальтобетонника, виконроба, майстра віднесені до посад із шкідливими та важкими умовами праці.

Відповідно до Наказу № 49 від 03.06.1999 р. по ШЕД Дніпровського району м. Києва «Про проведення атестації робочих місць» Додаток № 1 робота за професією асфальтобетонника віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до Наказу № 108 від 14.11.2007 р. по КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва «Про проведення атестації робочих місць» Додаток № 1 робота за професією виконроба, майстра віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці.

Тому, фактично результатами атестації робочих місць за умовами праці робота за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Згідно п. 4.4. Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 р. за № 1451/11731 (далі - Порядок), якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років.

Згідно п. 4 Порядку встановлено, що пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Згідно п. 4.1. Порядку зазначена в п. 4 постанова Кабінету Міністрів України набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Отже, з врахуванням зазначених положень Порядку застосування Списку № 1 і № 2 та дат видачі наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці по підприємству КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва» (наказ № 49 від 03.06.1999 року (вперше проведення атестація робочих місць за умовами праці), наказ № 108 від 14.11.2007 року (чергова атестація робочих місць за умовами праці)), періоди роботи позивача з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року, з 14.11.2007 року по 14.11.2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра повинні зараховуватися до стажу роботи по Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене відповідачем здійснене втручання у права та свободи позивача, на думку суду, є свавільним та не відповідає принципу «згідно з законом».

Так, втручання «згідно із законом», це значить, втручання, яке повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», п.42; «Сілвер та інші проти Сполученого Королівства», п.84; «Кузнецов проти України», п.134; «Шалімов проти України», п.84; «Петра проти Румунії», п.36).

Вираз «передбачено законом» визначає, що втручання грунтувалося на внутрішньому праві (рішення ЄСПЛ у справі «Michaud v. France» п.94).

При цьому у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (п. 43 рішення) ЄСПЛ наголосив, що вислів «згідно із законом» не тільки передбачає дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи, щоб воно не суперечило принципу верховенства права.

Таким чином, «згідно із законом» вимагає, щоб: відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; була забезпечена якість відповідного законодавства; воно було доступне відповідній особі, яка, крім іншого, повинна бути здатна передбачити його наслідки для себе; це законодавство відповідало принципу верховенства права.

У цьому випадку, відповідач відмовивши в вчиненні дій порушив принцип верховенства права, адже інтерпретував норм законодавства на власний розсуд без урахуванням норм КУ.

А, у п. 49 рішення у справі «Волохи проти України» зазначено: верховенство права ґрунтується на тому, що втручання в права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай здійснюється судовим органом як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Адже, у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

А, у цій ситуації, відповідач грубо ігноруючи вказані норми законодавства в їх системному зв'язку розтлумачив їх застосування на власний розсуд у спосіб, який привів до того, що, у цей період, позивач, позбавлений права у питанні оформлення пенсії, що вказує на свавільність таких дій та пряме порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, бо позивача в наслідок дій відповідача позбавлено фундаментальних прав регламентованих КУ щодо соціального захисту так, як його дії (відповідача) унеможливлюють набуття позивачем таких прав.

Та призводять до відсутності достатніх засобів для існування позивача, у той час, як у Державі, згідно норм ст. 46 КУ, мають бути організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі в правоохоронних органах держави.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

А тому, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, як-то того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином, оскільки, у даному випадку, втручання відповідача у формі відмови зарахування стажу порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи", та виходячи з того, що, на цей час, захист прав позивача можливий тільки шляхом задоволення позову, бо тільки в такий спосіб є можливим усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П'єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов'язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (<…>), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII), а саме, у цьому б випадку, відповідач мав би зарахувати позивачу вказаний стаж, а тому суд вважає за необхідне забезпечити виправлення здійсненого порушення прав позивача по можливості, усунувши усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення, а саме шляхом задоволення позову, оскільки позивач у спірний період часу працював на посаді асфальтобетонника на підприємстві відповідача, ним виконувалися роботи у шкідливих і важких умовах праці, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 2-1, 3, 21 КЗпП України, ст.ст. 4, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва, третя особа Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання зайнятості на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників задовольнити.

Визнати зайнятість ОСОБА_1 у період з 11.06.1998 року по 06.12.2001 року, з 14.11.2007 року по 14.11.2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби в Комунальному підприємстві «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Стягнути з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко