Єдиний унікальний номер 235/1337/17 Номер провадження 22-ц/775/1111/2017
Головуючий I інстанції Філь О.С.
Категорія 53 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про припинення правовідносин, розірвання трудового договору, зобов'язання відповідача вчинити певні дії та внести відомості про звільнення в трудову книжку, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, винагороди до відпусток, вихідної допомоги,

в с т а н о в и в :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Красноліманське» про припинення правовідносин, розірвання трудового договору, зобов'язання відповідача вчинити певні дії та внести відомості про звільнення в трудову книжку, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, винагороди до відпусток, вихідної допомоги.

З вказаним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що такі обставини як припинення господарської діяльності підприємством, порушення кримінального провадження у зв'язку з озброєним захопленням підприємства та обставини непереборної сили, на які послався суд, не можуть порушувати його право на розірвання трудового договору. Зазначає, що по справі існує достатньо доказів на підтвердження того, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, підприємство не ліквідовано, тому він повинен бути звільненим за власним бажанням з 24 листопада 2014 року, відповідач зобов'язаний внести відомості про звільнення в трудову книжку, а також стягнути заробітну плату за вересень, жовтень, листопад 2014 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2012-2014 роки та винагороду до відпусток, а також вихідну допомогу, в сумі 169000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Краснодиманське» ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при звіренні до суду невірно обрано спосіб захисту своїх трудових прав, оскільки трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства і його припинення можливе з підстав, передбачених КЗпП України. Звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 36, 38 КЗпП України передбачає подання заяви робітником, яка в даному випадку від позивача до адміністрації підприємства не надходила.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем перебуває у трудових відносинах з 04 серпня 2008 року, що підтверджується копією його трудової книжки, де є запис про прийняття його на роботу до TOB «Краснолиманське» (а.с.6).

З 25 листопада 2014 року позивач працює на державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.84).

Відповідно до витягу з кримінального провадження 11 вересня 2014 року до ЄРДР внесені відомості про те, що 05 вересня 2014 року невстановленими особами здійснено захват адміністративної будівлі ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (та ТОВ «Краснолиманське»), розташованої в м.Родинське, за ст. 341 КК України (а.с.45-48).

З листа прокуратури Донецької області №17/1-546 від 12 лютого 2016 року вбачається, що 12 лютого 2016 року в ході проведення слідчої дії, а саме огляду приміщень ТОВ «Краснолиманське», архівні документи товариства на момент огляду відсутні (а.с.102,103).

Факт настання обставин непереборної сили (форм-мажорних обставин) підтверджений Сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України №13248 від 04 листопада 2014 року та №2024 від 01 грудня 2014 року, які стосуються дотримання норм законодавчих актів України (а.с.53,54).

Лист позивача від 24 листопада 2014 року із заявою про його звільнення з 24 листопада 2014 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з тим, що власник не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, відповідач не отримував (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У зв'язку із цим і угода про припинення трудового договору згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, яким є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Позивачем надано до суду копію заяви про звільнення від 22 листопада 2014 року, яка була направлена ТОВ «Краснолиманське» поштою, проте, вказана заява не була вручена відповідачеві та повернута на адресу позивача.

Таким чином, до цього часу від позивача до роботодавця заяв про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України не надходило.

Відповідно до діючих норм трудового законодавства роботодавець не може здійснити звільнення робітника за ст.ст. 36 п.1, ст. 38 КЗпП України без його (робітника) заяви.

Крім того, позивач просить звільнити його за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з тим, що власник не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, в той час як судом першої інстанції встановлено факт настання обставин непереборної сили (форм-мажорних обставин), підтверджений Сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України №13248 від 04 листопада 2014 року та №2024 від 01 грудня 2014 року.

Частиною 1 ст.16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті зазначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розірвання трудового договору за рішенням суду не відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Наданий позивачем розрахунок (а.с.27-30) заборгованості заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року, компенсації за невикористану відпустку за 2012-2014 роки, винагороди до відпусток, вихідної допомоги, в загальній сумі 169000 грн., не відповідає вимогам чинного законодавства, не може бути прийнятий судом, оскільки перевірити його не має можливості у зв'язку з відсутністю належної бухгалтерської документації ТОВ «Краснолиманське» з причин захоплення підприємства та не встановлення слідством вказаної документації.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді А.В.Гапонов

Г.В.Новікова