№ 201/5950/17
провадження 2-п/201/58/2017
УХВАЛА

07 липня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Демарк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2008 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ВАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2009 року позовні вимоги були задоволені повністю.

24 квітня 2017 року представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (спадкоємець після смерті ОСОБА_3В.) звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 07 жовтня 2009 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши їх заяву в повному обсязі.

Представник позивача ПАТ «Банк Демарк» (правонаступник ВАТ «Банк Демарк») в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, проти вимог заяви заперечували, вказане рішення винесене у відповідності до норм ЦПК, повідомлення відповідачки про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідачі не надавали, пошта повістки суду до квартири реєстрації відповідачів доставляла, про що є належне підтвердження. Зараз рішення вже виконується державною виконавчою службою. Отже вимоги заяви безпідставні і просили заяву залишити без задоволення, не заперечували проти розгляду заяви за їх відсутності.

Вислухавши пояснення заявника, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 07 жовтня 2009 року була розглянута цивільна справа за позовом ПАТ «Банк Демарк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2009 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4, скориставшись своїм правом (через представника), яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК України, звернулися до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві представника цих відповідачів є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві представник ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та в засіданні зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно укладання договору кредиту з банком, з позивачем є реальний спір, позивач не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згодні ці відповідачі і по суті рішення, оскільки фактично позивач не вірно вказав суму заборгованості по кредитному договору, потрібно уточнювати розрахунок боргу та інш., про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не були повідомлені, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення в судове засідання на реальну адресу мешкання, а не місце реєстрації (що не співпадає), яке було б ними отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим заявником і відповідачами, заяви про слухання справи, заяви про ознайомлення зі справою, отримання копії рішення, оскарження дій державних виконавців вже при виконанні вказаного спірного заочного рішення суду та інш.) місце знаходження цих відповідачі є конкретним і визначеним: ОСОБА_2 ж/м СокілАДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську і ОСОБА_3 АДРЕСА_2, вказану адресу відповідачі вказували банку як місце реєстрації і як місце фактичного мешкання, саме на вказану адресу цим відповідачам направлялися повістки про слухання справи 30 жовтня, 19 листопада, 11 грудня 2008 року, 17 лютого, 12 березня, 13 травня, 08 липня і 07 жовтня 2009 року, відповідач повинні була їх отримувати, оскільки про поданий спір, позов знали, так як поштові повідомлення до них (місця реєстрації і фактичного мешкання) доходять; в даному випадку поштова повістка по дату слухання на 08 липня і 07 жовтня 2009 року направлена була судом відповідачам на вказані адреси, але останні не отримали вказане і відділення звязку повернуло вказані документи (як і раніше) до суду, до суду поверталися повідомлення про отримання відповідачами повісток і повідомлень суду про слухання справи, є поштові реєстри про відправлення таких повідомлень про слухання справи і саме повідомлення, в тому числі і в липні, жовтні 2009 року.

Пояснення про те, що відповідачі могли певний час не дивитися за вхідною поштою, чи якийсь час тимчасово не мешкали в той час за вказаним цими адресами не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таких відомостей вони суду не надавали, а відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Після переносів та відкладень в слуханні справи, в тому числі і через неявку без поважних причин в судове засідання і цих відповідачів (30 жовтня, 19 листопада, 11 грудня 2008 року, 17 лютого, 12 березня, 13 травня, 08 липня 2009 року), 07 жовтня 2009 року судове засідання відбулося, справа розглянута по суті і винесено рішення. Зараз виконавчий лист по цій справі знаходиться на виконанні в державні виконавчій службі і реально виконується.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви представника ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 07 жовтня 2009 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 08 липня і 07 жовтня 2009 року не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що їм не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення вони дізналися тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідачі не повідомляли суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця реєстрації, знаходження відповідачів. Окрім того, твердження відповідачів про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ними не отримана, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідачів нічим не підтвердженим, оскільки повістка їм направлялася судом та не отримана чомусь ними, про що є поштове повідомлення, направлення повістки судом було завчасно.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідачі по справі був своєчасно належним чином повідомлені про слухання справи 07 жовтня 2009 року і в інші дні слухання цієї справи.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідачів про розгляд справи та направити їм копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява представника ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2009 року відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони цього відповідачів стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Демарк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і судових витрат залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Демарк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і судових витрат залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -