Справа № 645/824/17
Провадження № 2/645/1069/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, яким просив визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі № 41 по вул. Велозаводській, б. 20 у м. Харкові. В обґрунтування позову посилався на те, що йому на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєстрованого 07.05.2007 року в КП «Харківське міське БТІ», належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 50,3 кв.м, в якій він зареєстрований та проживає. В даній квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_3, та син ОСОБА_4. Приблизно з 2005 року він з відповідачкою ОСОБА_3 припинили шлюбні відносини та вона разом з сином забрали свої особисті речі та виїхали з квартири. 29.12.2005 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між ним та ОСОБА_3 розірваний. Впродовж більше 11 років (з грудня 2005 року), відповідачі в спірній квартирі не мешкають без поважних причин, належних відповідачам речей в квартирі не має. Відповідачі втратили зв'язок з квартирою, за квартиру послуги не сплачують. За квартиру та послуги, в тому числі і за відсутніх відповідачів сплачує він особисто, в тому числі, робить ремонт та несе витрати на утримання. Факт того, що відповідачі з грудня 2005 року по теперішній час не мешкають в кватирі № 41 у будинку № 20 по вул. Велозаводській у м. Харкові, підтверджується актом від 24.02.2017 року, складеному відповідною житловою комісією за участю сусідів по квартирі. Позивач, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просив, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням через відсутність цієї особи більше шести місяців. Позивач зазначав, оскільки відповідачі більш ніж шість місяців не мешкають без поважних причин в квартирі АДРЕСА_2, вони повинні бути позбавлені права користування житловим приміщенням в кватирі.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення.

На електрону адресу надійшла заява, де зазначено, що ОСОБА_3 просе розглянути справу без її участі, проти позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

ОСОБА_5 з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.12.1977 року, про що зазначено у рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.12.2015 року, яким шлюб між ними розірвано.

ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське БТІ» № 14471608 від 07.05.2007 року за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності, 26.05.2006 року рішення виконкому Фрунзенської райради м. Харкова та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_5 довідки № 203 від 24.02.2017 року у вказаній вище квартирі зареєстровані відповідачі.

Також, згідно відомостей АДБ, отриманих на запит суду, відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 20, кв. 41.

З акту, складеного ЖК «Простор-20» про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.02.2017 року вбачається, що відповідачі з 2005 року в квартирі позивача не проживають.

Проте, в акті не наведено причин не проживання відповідачів за спірною адресою. У акті відсутні відомості про те, на підставі яких обєктивних даних встановлено факт не проживання відповідачів та відсутність особистих речей. Крім того, в судовому засіданні особи, які підписували даний акт в якості свідків не допитувалися, обставини викладені в акті, не перевірялися.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_6, який повідомив, що відповідачі не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 20, кв. 41, оскільки не бачив їх, коли приходив в гості до позивача.

Але свідок не пояснив, з яких міркувань ним зроблений висновок щодо не проживання відповідачів за спірною адресою.

В судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідачам не чиняться перешкоди щодо проживання за вказаною адресою, а саме, в матеріалах справи відсутні відповідні відомості з Немишлянського ВП ГУПН в Харківській області.

Судом розяснювалося позивачу право звернення до суду із відповідним клопотанням, проте останній не скористався ним, про що відображено в журналі судового засідання від 04.05.2017 року.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

ОСОБА_5 до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно зауважити, що за замістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтями 316, 321, 355, Цивільного кодексу України, регулюються правовідносини права власності.

Як зазначено вище, шлюб між сторонами зареєстровано 02.12.1977 року. Спірна квартира придбана 26.05.2006 року. Шлюб розірвано 29.12.2015 року.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що квартира є його особистою приватною власністю.

Тобто, спірна квартира належить як позивачу так і відповідачу ОСОБА_3, оскільки квартира № 41 по вул. Велозаводський, б. 20 у м. Харкові придбана за час шлюбу позивача та відповідача ОСОБА_3, та є спільною сумісною власністю подружжя.

Стаття 405 Цивільного кодексу України (глава 32) регулює правовідносини щодо користування чужим майном, а саме право членів сім'ї власника житла.

В даному ж випадку, відповідач ОСОБА_3 також є власником спірної квартири, а не є членом сім'ї власника квартири.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тобто право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.34) визначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 Цивільного кодексу України), то власник на підставі статті 391 Цивільного кодексу України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України ) із зняттям останнього з реєстрації.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння,користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності передбачено статтею 63 Сімейного кодексу України.

Як зазначалося вище, квартира придбана під час шлюбу, а матеріали справи не містять доказів щодо визнання зазначеної квартири особистою власністю позивача, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3, не може бути визнана такою, що втратила право користування цим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР.

В матеріалах справи міститься заява, отримана на електрону адресу суду, відповідно до якої зазначено, що відповідач ОСОБА_3 у звязку з відсутністю 04.05.2017 року у м. Харкові просе розглянути справу без участі, проти позову не заперечує.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

По перше, надана заява, подана від імені ОСОБА_3, не містить взагалі підпису останньої.

По-друге, у заяві зазначено, що відповідачка проти позову не заперечує, однак не має вказівки відповідно до вимог ЦПК України про визнання позову відповідачем.

Суд не вправі покласти в основу свого рішення визнання позову, якщо така дія суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позову, на думку суду порушує норми СК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зберігають реєстрацію за вказаною адресою, що в свою чергу призводить до сплати комунальних платежів позивачем за усіх зареєстрованих осіб.

Проте, відповідно до вимог діючого Законодавства відповідачі, у разі відсутності спору, мають право звернувся до уповноваженого органу з метою анулювання своєї реєстрації за вищевказаною адресою.

ОСОБА_5 зі ст.ст. 3, 10, 60, 119 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Зі змісту позову вбачається, що позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, зазначаючи, що відповідачі більше шести місяців не мешкають без поважних причин в квартирі АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 62, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -