Провадження № 2/219/261/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5,

про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

ОСОБА_4 (далі - Позивач, ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач, ОСОБА_2) про визнання недійсним шлюбу, укладеного 16 січня 2016 року між ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6) та ОСОБА_2, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №15, зареєстрований у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 16 січня 2016 року за №4).

Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що вона є донькою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; шлюб між останнім та матір'ю ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7) було розірвано в 1992 році. Лише після смерті батька вона дізналась про те, що 16 січня 2016 року останній зареєстрував шлюб з відповідачем, поряд з тим протягом періоду з 16 січня 2016 року по день смерті ОСОБА_6 не було жодних ознак існування між ним та відповідачкою відносин, притаманних сім'ї. За життя ОСОБА_6 про укладення ним шлюбу з відповідачем ані позивачка, ані його син, ані рідний брат, ані інші родичі взагалі не знали та ОСОБА_6 і відповідач про укладення ними шлюбу нікому з родичів не повідомляли. Спільного господарства померлий ОСОБА_6 та відповідач фактично не вели, спільного побуту та спільного бюджету не мали, спільного майна для сімейного життя не придбавали, зареєстровані були за різними адресами та фактично відповідач лише періодично перебувала у помешканні ОСОБА_6 З родичами чоловіка відповідачка також не підтримувала ніяких стосунків. Крім того в період 16 січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 мав зв'язок також і з іншими жінками, ніж відповідач. Стверджує, що після смерті ОСОБА_6 його похованням відповідача не займалась. Указані обставини свідчать про те, що, реєструючи шлюб, ОСОБА_6 та відповідач не мали на меті при його укладенні створення сім'ї, оскільки поведінка подружжя після укладення шлюбу жодним чином не вказувала на наявність між ними відносин, притаманних сім'ї. Справжньою метою укладення ОСОБА_6 шлюбу з відповідачем було забезпечення догляду за його хворою матір'ю, яка проживала разом з ним та догляд за якою ОСОБА_6 самостійно надати не міг. За таких обставин шлюб, укладений між відповідачкою та ОСОБА_6, на думку позивача, є фіктивним, оскільки останній не мав дійсного наміру на створення сім'ї з відповідачкою, у зв'язку з чим просить суд визнати його недійсним. Також стверджують, що сторони є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_6 при цьому відповідно до ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином факт перебування відповідачки у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 порушує права позивачки на частку у спадщині після її померлого батька, яка припадає на відповідача.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що, на їх думку, шлюб було укладено під примусом з боку відповідача, яка наполягала на ньому під загрозою припинення догляду за хворою матір'ю ОСОБА_6 Метою спірного шлюбу позивач вважає переслідування матеріального інтересу, про що свідчить поведінка відповідача після шлюбу - вона не займалась похованням чоловіка (а в день його смерті не викликала швидку допомогу, коли йому стало погано - різко підвищився тиск), натомість відразу забрала правовстановлюючі документи на будинок чоловіка (які і до теперішнього часу знаходяться у неї), не впускала до будинку позивачку, та відразу ж забрала і предмети побутової техніки. Крім того стверджують, що дійсною причиною укладення ОСОБА_6 шлюбу був не намір та бажання створення сім'ї та набуття взаємних прав та обов'язків подружжя, а лише сварка з сином.

Відповідач та її представник у судовому засіданні та письмових поясненнях проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на ті обставині, що фактичні стосунки як чоловіка та жінки склались між відповідачем та померлим ОСОБА_6 вже досить давно з 1993 року та с 2013 року вони стали проживати однією сім'єю разом у будинку АДРЕСА_1, мали спільне господарство, піклувались один про одного, разом були присутні як батьки на церемонії одруження доньки відповідача, разом відпочивали та святкували свята. Стверджують, що доводи позивача про фіктивність шлюбу у зв'язку з укладенням без фактичного наміру створити сім'ю не доведені позивачем належним чином відповідними доказами, ґрунтуються на припущеннях так само як і показання свідків з боку позивача. У зв'язку з необґрунтованістю просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5), який є братом позивача та сином померлого ОСОБА_6, підтвердив обставини, на які посилається позивач, а також факт його сварки з померлим батьком у 2015 році. Пояснив, що бачив відповідача у домі батька неодноразово, проте про укладення шлюбу не знав. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки цей шлюб порушує його права та позивача як спадкодавців. В останній судові засідання третя особа не з'явився, повідомлявся про місце та час слухання справи належним чином. За відсутності заперечень сторін суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16 січня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області здійснено запис №15 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер у віці 54 роки, про що здійснено відповідний запис №953 Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області (а.с.9).

Згідно копій договору-замовлення від ІНФОРМАЦІЯ_1 №1440, замовлень та квитанцій організація поховання померлого ОСОБА_6 та оплата послуг і товарів здійснювалось колишньою дружиною ОСОБА_7 (а.с.127-129).

Померлий ОСОБА_6 є рідним батьком позивача - ОСОБА_4, та третьої особи - ОСОБА_5 (а.с.6).

За адресою: АДРЕСА_1, була зареєстрована ОСОБА_9 (мати ОСОБА_6), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована з 1996 року за адресою: АДРЕСА_2, проте з травня 2013 року фактично поживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19, 38).

Зазначений будинок за адресою: АДРЕСА_1, згідно пояснень сторін належав за життя на праві власності ОСОБА_6 і цей факт жодним учасником провадження не оспорювався.

Після смерті ОСОБА_6 у Бахмутському міському нотаріальному окрузі 25 липня 2016 року відкрита спадкова справа №59275622 (а.с.5). Відповідно до положень ст. 1261, 1267 ЦК України ОСОБА_4, ОСОБА_5, як діти померлого, та ОСОБА_2, як його дружина, є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, при цьому їх частки у спадщині є рівними.

У судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням ОСОБА_6 та ОСОБА_2 разом та з донькою та онуками відповідача під час святкувань та на відпочинку у 2009 році, 2012 році, 2013 році, 2016 році. Крім того, оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у 2013 році на весіллі доньки ОСОБА_2, з яких убачається те, що відповідач та ОСОБА_6 перебували на святі за обрядовими традиціями як батьки осіб, які укладають шлюб (а.с.39-47).

Крім того судом у судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (колишньої дружини померлого) разом біля будинку та під час святкування з іншими особами. При цьому на фотографічному зображенні зверху на аркуші мається позначка «09.05.2016» (а.с.126). Водночас при співставленні цього фотографічного зображення з позначкою «09.05.2016» з іншими фотографічними зображеннями померлого ОСОБА_6, які наявні в матеріалах справи, судом ставиться під сумнів і не приймається до уваги дата створення фото - 09 травня 2016 року (а.с.126), оскільки у 2016 році ОСОБА_6 вже мав сиве волосся і візуально більш старший вік.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу, зокрема: батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам.

Тому при вирішенні питання щодо фіктивності шлюбу необхідно встановити, зокрема: стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладання шлюбу не надали жодного належного та допустимого доказу, згідно положень ст.57 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалася лише набути певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом, а також не надано доказів щодо відсутності наміру створити сім'ю у ОСОБА_6

Як установлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вже були знайомі після 1993 року (за поясненнями відповідача та показаннями свідка ОСОБА_10), тобто вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_7, яка є матір'ю позивача; їхній шлюб було зареєстровано у 2016 році, отже достовірно встановлено, що періодом, протягом якого сторони могли зробити висновки щодо реєстрації свого шлюбу, є строк більше ніж 15 років.

Твердження сторони позивача з приводу сварки померлого ОСОБА_6 з сином у 2015 році як основного чинника реєстрації шлюбу носить сумнівний характер зважаючи на те, що намір створити сім'ю не було вирішено за короткий проміжок часу, а відносини, з певними перервами, як чоловіка та жінки протягом зазначеного часу підтвердили також і свідки ОСОБА_11 (брат померлого), ОСОБА_10 (близький друг ОСОБА_6). При цьому укладення іншого шлюбу та існування інших стосунків за час перерви у відносинах відповідача та померлого, також не може свідчити про виключення можливості виникнення наміру створити сім'ю у майбутньому.

Про існування відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки підтвердили численні свідки, зокрема, свідки сторони відповідача ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які є сусідами ОСОБА_6 та відповідача. Останні стверджували, що померлий ОСОБА_6 та ОСОБА_2 проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1, разом як чоловік та жінка, мали спільне господарство, піклувалися один про одного; ОСОБА_2 доглядала за матір'ю ОСОБА_6, яка була дуже хвора (паралізована); стверджували, що у свою чергу ОСОБА_6 дуже добре ставився до дітей ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_15 (голова квартального комітету) лише підтвердила проживання відповідача у будинку померлого і зі слів сусідів їй відомо, що вони проживала як чоловік та жінка.

Свідчення свідків сторони позивача ОСОБА_7 (колишньої дружини померлого), ОСОБА_4 (дружина брата померлого), ОСОБА_16 (перебуває у родинних відносинах з ОСОБА_7), ОСОБА_17 (племінниця колишньої дружини ОСОБА_7) про те, що відповідач є лише помічницею по господарству за винагороду або інші привілеї, а також про те, що ніхто з членів сім'ї колишньої дружини або діти померлого не знали про укладення спірного шлюбу, також не може свідчити про факт відсутності наміру створити сім'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а може лише свідчити про існування бар'єру у спілкуванні свідків з померлим, наміру останнього приховати цей факт. Крім того суд приймає до уваги свідчення свідка ОСОБА_7 (колишньої дружини померлого) про те, що вона була обізнана про факт укладення шлюбу особисто від ОСОБА_6 Разом з тим свідки ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_16 відвідували ОСОБА_6 дуже рідко або взагалі ніколи і чули все з чужих слів. Також суд зауважує, що, на жаль, з часу укладення шлюбу до смерті ОСОБА_6, минуло небагато часу, що також може пояснити те, що родичі померлого не було обізнані про обставини укладення шлюбу.

Ураховуючи викладене, за свідченням свідків, поясненнями учасників провадження та матеріалами справи у сукупності судом достовірно встановлено і не викликає жодних сумнівів факт існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин після реєстрації шлюбу: спільного побуту, піклування один за одним, підтримка та піклування про родичів, спільного відпочинку тощо. Отже спірний шлюб укладено з наміром створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Сторонами у справі не ставилося питання щодо недієздатності, хвороби померлого та інших чинників, які можуть вплинути на дійсність шлюбу.

Доводи позивача відносно того, що відповідач не приймала участі в організації поховання померлого ОСОБА_6 спростовуються тим, що відповідач була присутня на похованні ОСОБА_6 Крім того, у противагу, суд приймає до уваги докази участі відповідача в організації поховання матері ОСОБА_6 (а.с.188).

Інші доводи не можуть слугувати підставою до задоволення позову на підставі ч.2 ст. 40 СК України, оскільки не свідчать про відсутність бажання створити сім'ю у подружжя, і, як наслідок, про фіктивність такого шлюбу.

Посилання представника відповідача на те, що свідки позивача надавали інформацію, яка їм відома з огляду на родинні стосунки з ОСОБА_6, а також з його слів, а свідки відповідача зазначали ті відомості, які їм відомі зі слів самої відповідачки (сторони у справі) або з огляду на власні спостереження (тобто висловлювали власну оцінку певним подіям) не повною мірою відповідають змісту показань свідків.

Крім того суд наголошує, що існування фактів, які б підтверджували відсутність наміру померлого ОСОБА_6 саме на укладення шлюбу та створення сім'ї з усіма правами та обов'язками сімейного характеру з відповідачем покладаються на позивача, як заявника позову про фіктивність шлюбу і визнання його недійсним. Належних, допустимих і достатніх доказів позивачем в обґрунтування позову надано не було.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, врахувавши покази свідків, суд вважає, що між сторонами була створена сім`я з набуттям прав та обов'язків подружжя, передбачених Сімейним кодексом України, а тому позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про визнання недійсним шлюбу, укладеного 16 січня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №15, зареєстрований у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 16 січня 2016 року за №4) є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають покладенню на позивача відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 88, 213, 215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про визнання недійсним шлюбу, укладеного 16 січня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №15, зареєстрований у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 16 січня 2016 року за №4), - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська