Справа № 396/1049/17
Провадження № 2/396/526/17
УХВАЛА

05.07.2017 року суддя Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області Кухарська Наталія Анатоліївна, вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ :

до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позивачем подано заяву без додержання вимог, викладених в ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а саме: позивачем до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, а також відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява, крім іншого, повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Так, статтею 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» №484-VІІІ від 22 травня 2015 року, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року, споживачі за позовами, що пов'язані з порушеннями їх прав не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Закон України «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 08 листопада 2011 року, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вказані зміни внесені у Закон України «Про захист прав споживачів» саме Закон України «Про судовий збір» , норми якого змінені законом від 22 травня 2015 року, зокрема, в частині визначення кола осіб, які звільненні від сплати судового збору.

Згідно загальних засад застосування норм права у разі їх колізії (суперечності між двома чинними нормами права, прийнятими з одного й того ж питання) у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть, якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним.

Відповідно до преамбули, саме Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, тобто він є спеціальним законом.

Відтак при конкуренції норм, суд застосовує спеціальний закон, яким є Закон України «Про судовий збір» із внесеними змінами, що набрали чинності 01 вересня 2015 року, тобто після внесення змін до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого така категорія осіб як споживачі за позовами, що пов'язані із захистом їх прав не звільняється від сплати судового збору.

Крім того, в постанові Верховного Суду України № 6 -1121цс16 від 30.11.2016 року визначено, що Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» є спеціальним законом.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, всупереч вимогам частини 5 статті 119 ЦПК України та частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем не сплачено судовий збір, як і не надано доказів звільнення від його сплати, за кожну вимогу майнового та немайнового характеру.

Крім того, позивач мотивує підстави подачі позову до зазначеного суду положеннями ч. 5 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, при цьому, належних доказів про те, що позивач дійсно зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою зазначеною в позові, або фактично проживає за цією адресою, як того вимагає частина 2 ст. 110 ЦПК України, не надано.

Враховуючи наведене, у відповідності до ст.ст. 119 - 121 ЦПК України, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 208, 119-121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, але не більше п"яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Запропонувати позивачу подати до суду в указаний строк документи, та вчинити дії, які зазначені в мотивувальній частині даної ухвали, зокрема, подати позов у відповідності до положень ст.ст. 119-121 ЦПК України із зазначенням ціни позову, надати посилання на докази сплати судового збору за кожну позовну вимогу немайнового та майнового характеру, посилання на докази, які підтверджують зареєстроване місце проживання позивача.

В разі невиконання указаної вимоги заява буде вважатись неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3