Провадження № 4-с/761/336/2017
У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою Державного підприємства «Антонов», заінтересовані особи - головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олеся Олександрівна, ОСОБА_2 про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця про повернення судового наказу та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2017 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить: визнати неправомірним повідомлення Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві (головний державний виконавець Стельмах О.О.) від 04.04.2017 року про повернення судового наказу по справі №761/20594/14-ц без прийняття до виконання; зобов'язати державного виконавця О.О. Стельмах або іншу посадову особу Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві задовольнити вимогу Державного підприємства «Антонов» та усунути порушення права.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що Шевченківський районний суд м.Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь Державного підприємства "АНТОНОВ" заборгованість в розмірі 2 914,22 грн..

19.05.2017 року заявник отримав повідомлення від 04.04.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на тій підставі, що відсутній код боржника, серія та номер паспорта.

Заявник не погоджується з повідомленням оскільки на момент видачі судового наказу був чинний Закон України «Про виконавче провадження» який не вимагав зазначення ідентифікаційного коду боржника, серію та номер паспорта.

Крім того, державний виконавець не скористався своїми правами, передбаченими ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не отримав інформацію в тому числі і конфіденційну про боржника.

Також заявник посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-61цс14 від 25.06.2014 року.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просить її задовольнити.

Боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на вимоги скарги.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.07.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва було видано судовий наказ за яким стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, на користь Державного підприємства "АНТОНОВ", яке знаходиться за адресою: 03062, м. Київ, вул. Ак. Туполєва, 1, заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11 064 грн. 93 коп., 3 % річних в сумі 470 грн. 16 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а разом 11 656 (одинадцять тисяч шістсот п"ятдесят шість) грн. 89 коп. (справа №761/20594/14-ц).

Судовий наказ набрав законної сили та 09.03.2017 року виданий стягувачу.

Заявник подав судовий наказ до примусового виконання.

04.04.2017 року головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стельмах Олеся Олександрівна розглянувши заяву стягувача щодо примусового виконання судового наказу №761/20594/14-ц виданий 09.03.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 борг в сумі 2 914,22 грн. виготовила повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема в повідомленні зазначено, що у виконавчому документі не зазначено інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків). Таким чином виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частина 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності з 05.10.2016 року) передбачає, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частина 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначає в яких випадках виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, якщо: 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Зазначена стаття також передбачає, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на день видачі судового наказу) визначала, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Водночас частина 3 стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» надає державному виконавцю широке коло прав, серед яких зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як вбачається з копії судового наказу, він не містить ідентифікаційного номеру стягувача та його номер та серію паспорта, проте містить дату його народження, а тому державний виконавець не позбавлений можливості самостійно отримати інформацію.

А тому суд приходить до висновку, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.06.2014 року, справа №6-62цс14.

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку що вимоги скарги підлягають задоволенню в частині визнання неправомірним повідомлення та зобов'язання державного виконавця повторно розглянути питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа (судового наказу) №761/20594/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 09.03.2017 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Державного підприємства «Антонов», заінтересовані особи - головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олеся Олександрівна, ОСОБА_2 про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця про повернення судового наказу та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві (головний державний виконавець Стельмах О.О.) від 04.04.2017 року про повернення судового наказу по справі №761/20594/14-ц без прийняття до виконання.

Зобов'язати головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесю Олександрівну повторно розглянути питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа (судового наказу) №761/20594/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 09.03.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва до Апеляційного суду м.Києва.

СУДДЯ: Н.Г.Притула