29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення збитків,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Брановицьким Олександром Олександровичем, на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 31 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення збитків.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 вересня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір лізингу № 000457 відповідно до умов якого, останній зобов'язався придбати предмет лізингу - трактор
МТЗ Беларусь 892 і передати його у користування позивачу на строк та умовах, передбачених договором.
Позивач посилався на те, що при укладенні вказаного договору відповідач ввів його в оману, зазначивши ціну предмету лізингу відмінну від ціни, обумовленої сторонами. ОСОБА_4 сплатив відповідачу на банківський рахунок авансовий платіж у розмірі 50 000 грн та повинен був отримати трактор протягом 5 днів.
Договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним, оскільки був укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, містить несправедливі умови та дискримінаційні положення для позивача, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг.
Крім того зі змісту договору вбачається, що у ньому відсутня обов'язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу.
Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір фінансового лізингу від 30 вересня 2015 року № 000457, укладений між ним та
ТОВ «ЛК «Ваш Авто» недійсним, стягнути з відповідача на свою користь адміністративний платіж у розмірі 50 000 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня

2016 року позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу від 30 вересня 2015 року № 000457, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4 недійсним.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 сплачені грошові кошти у сумі 50 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ ЛК «Ваш Авто» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір лізингу містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 000457 з додатками № 1, № 2, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ Беларусь 892),

у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу

у продавця.

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 21 739,13 дол. США; авансовий платіж - 10869,57 дол. США; щомісячний платіж - 905,80 дол. США; адміністративний платіж -

2 173,91 дол. США; комісія за передачу - 652,17 дол. США. На виконання умов Договору позивач сплатив 50 000 грн.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 2 173,91 дол. США.

Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає всі сплачені лізингоодержувачем кошти за мінусом адміністративного платежу.

При цьому відповідно до п. 12. 1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовґязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими для позивача, як споживача фінансових послуг, оскільки зі змісту договору вбачається, що за невиконання своїх зобов'язань лізингодавець не несе відповідальності (пункти 3.2.7, 12.1 договору), в договорі сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля та не визначили його вартість. При укладенні договору позивач не був ознайомлений з обсягом взятих на себе зобов'язань, порядком здійснення платежів. При цьому, умови договору не передбачають відповідальність відповідача за невиконання будь-якого зобов'язання, в т.ч. щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо (пункт 1.4 договору).

Разом з цим, в договорі виключені та обмежені права позивача. Відносно відповідача, у разі неналежного виконання ним зобов'язань, виключена відповідальність щодо передачі предмета лізингу та розширені права, які суперечать вимогам чинного законодавства. При цьому, у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону,

у зв'язку з чим наявні правові підстави для їх задоволення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Брановицьким Олександром Олександровичем, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення збитків залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова