Провадження № 2/750/150/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 26 вересня 2013 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за №3-1598. Також позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-1058 від 24 жовтня 2016 року, видане на імя ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що у звязку з онкологічною хворобою та проведеним оперативним лікуванням, застосування медичних препаратів на час складання заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 23 серпня 2015 року в м. Чернігові померла ОСОБА_6 (а.с.10)

Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 04.10.1996 року (а.с.58)

На випадок сметрі ОСОБА_6 26.09.2013 року склала заповіт на користь своєї матері ОСОБА_4 (а.с.134)

Після смерті ОСОБА_6 із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернула ОСОБА_9, мати спадкодавця, на користь якої було складено заповіт та чоловік покійної ОСОБА_1

24.10.2016 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.156)

ОСОБА_1 видано 28.10.2016 року нотаріусом свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с.162)

Позивач, звернувшисть до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 26 вересня 2013 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за №3-1598 та недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-1058 від 24 жовтня 2016 року, видане на імя ОСОБА_4 позов обґрунтовує тим, що у звязку з онкологічною хворобою та проведеним оперативним лікуванням, застосування медичних препаратів на час складання заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що відносини між подружжям були нормальні, позитивно характеризував позивача, про оформлення заповіту йому нічого не відомо.

Інший свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що на його думку ОСОБА_4 скористалася безпорадним станом своєї доньки. Свідку відомо, що у ОСОБА_6 були непрості відносини з матірю, вона від цього страждала та казала, що вони не розуміють один одного. Позивач в свою чергу відносився до тещі ввічливо і з повагою. Стан здоровя ОСОБА_6 після того, як вона дізналася про онкологічну хворобу, був близький до панічного, вона була пригнічена.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2017 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_6, яка померла 23 серпня 2015 року, проведення якої доручити Київському міському центру судово психіатричної експертизи.

Згідно висновку судово психіатричного експерта від 19.05.2017 року №314, під час складання і підписання заповіту 26.09.2013 року ОСОБА_6 не виявляла ознак будь якого психічного захворювання. Під час складання та підписання заповіту 26.09.2013 року ОСОБА_6 за своїм психічним станом у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.242-246)

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки зібраними по справі доказами не доведено, що спадкодавець на час складання заповіту хворіла будь якими психічними захворюваннями, а навпаки висновком експерта підтверджено, що під час складання та підписання заповіту 26.09.2013 року ОСОБА_6 за своїм психічним станом у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, у звязку з чим підстав для задоволення позову немає.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя