11 липня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.
з участю секретаря Кошевої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
07.06.2011 року відповідно Закону України "Про акціонерні товариства" змінено тип акціонерного товариства з ВАТ "Державний ощадний банк України" на ПАТ "Державний ощадний банк України".
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між баком та позичальником був укладений Іпотечний договір №63 від 18.09.2007 року, за яким в іпотеку передане нерухоме майно - 4/25 домоволодіння №19 по вул. Енгельса в м. Зміїв, а саме 1-но поверховий житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 775 кв.м. Зміївської міської ради.
Право власності на предмет іпотеки у позичальника виникло на підставі договору купівлі-продажу 4/25 частки домоволодіння від 17.09.2007 року.
Позичальник ОСОБА_2 померла 17.10.2011 року.
10.10.2012 року за вих №279 позивачем до Зміївської державної нотаріальної контори лист про прийняття заяви АТ "Ощадбанк" як кредитора, з вимогою до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 в порядку ч. 2 ст. 1281 та ст.1282 ЦК України.
26.12.2016 року Зміївська державна нотаріальна контора надала інформацію про те, що 20.12.2013 року на ім'я чоловіка померлої ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя згідно ст. 60 СК України та Свідоцтво про право на спадщину за законом загалом на 4/25 частки домоволодіння №19 по вул. Енгельса в м. Зміїв Харківської області.
Отже, за життя, позичальник допустила виникнення заборгованості за кредитним договором, спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право на спадщину на предмет іпотеки, тому до відповідача перейшли всі права та обов'язки позичальника та іпотекодавця, в межах вартості успадкованого майна.
Представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через розміщення оголошення в пресі, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до Додаткового договору №1 від 11.03.2011 року до договору про іпотечний кредит №144 від 18.09.2007 року, сторони домовилися викласти в п. 1.2, п. 1.5, термін остаточного погашення кредиту в наступній редакції 6 "не пізніше 11.03.2011 року", виключити п. 5.2 з договору про іпотечний кредит №144 від 18.09.2007 року. (а. с. 8).
18.09.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №63, за яким в іпотеку передане нерухоме майно - 4/25 домоволодіння №19 по вул. Енгельса в м. Зміїв, а саме 1-но поверховий житловий будинок літ. А-1, розташований на земельній ділянці площею 775 кв.м. Зміївської міської ради. (а. с. 9-11).
Згідно п. 3.1.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Договором про іпотечний кредит в цілому або будьякій його частині, якщо прострочення строку будьякого з платежів або його частини становить більше 2 місяців.
Відповідно до положень п. 4.2 Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.
Згідно п. 6.2 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку.
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №335144, позичальник ОСОБА_2 померла 17.10.2011 року. (а. с. 14).
10.10.2012 року позивачем на адресу Зміївської державної нотаріальної контори направлена претензія в порядку ст. 1281 ЦК України. Претензія була зареєстрована за №4005 /01-16 в книзі обліку і реєстрації спадкових прав за №1017. (а. с.15,16).
Згідно інформації завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 30.11.2016, наданої суду на виконання ухвали від 06.10.2016 року, після померлої 17.10.2011 року ОСОБА_2 , 09.02.2012 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від чоловіка померлої ОСОБА_1 20.12.2013 року за р.р. №№ 1-1584, 1-1587 на ім'я чоловіка померлої ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя згідно ст, 60 СК України, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 частки домоволодіння №19 по вул. Енгельса в м. Зміїв Харківської області. (а. с.21).
Згідно даних Звіту про оцінку майна від 17.01.2017 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4, ринкова вартість 4/25 частин домоволодіння №19 по вул. Енгельса в м. Зміїв, а саме житлового будинку літ. А-1, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м. та надвірних будівель: сарай літ. В, ворота №1, 1/2 частка огорожі №2, складає 134900 грн. (а. с. 26-46).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Частиною 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).
Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.
Згідно ст. 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Статтею 43 Закону України Про іпотеку передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Відповідно до ч.1,2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольняє позов в цій частині.
У позовних вимогах в частині встановлення вищого пріоритету позивача, як іпотекодержателя предмету іпотеки, суд відмовляє з наступних підстав.
Пріоритетність вимог, забезпечених іпотекою, перед вимогами інших кредиторів, прямо встановлено вказаними вище положеннями законодавства України, в зв'язку з чим відсутні підстави ухвалювати судове рішення з приводу вказаних обставин.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, обов'язковою умовою вжиття судом відповідних способів захисту, є доведення позивачем факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.
Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем будь-яких доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів у вказаній частині позову, суду не надано.
Таким чином, пріоритет повинен бути зазначений щодо вимог інших кредиторів, тобто відмінних від позивача. Між тим у суду відсутні дані щодо наявності інших кредиторів.
Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про встановлення вищого пріоритету вимог позивача.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповіача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.
Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною не нижчою за 134900,00 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.