Справа № 148/193/17 Провадження № 22-ц/772/1748/2017Головуючий в суді першої інстанції Штифурко Л. А.
Категорія 19Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Тульчинські електричні мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Тульчинські електричні мережі» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року позивач ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електричні мережі» звернувся в суд з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є ліцензованим постачальником електроенергії на території Вінницької області згідно укладених договорів про користування електричною енергією.

До серпня 2016 року електропостачальник без укладення договору постачав електричну енергію ОСОБА_2., яка проживає у АДРЕСА_1, а остання в свою чергу проводила розрахунки за спожиту електроенергію.

11 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1, укладено договір про користування електроенергією № 260520022.

Позивач у своєму позові зазначає, що починаючи з травня 2016 року у відповідача виникла та почала зростати заборгованість за спожиту електроенергію.

У ОСОБА_2 виникли сумніви щодо справності засобу обліку електричної енергії, на предмет чого була проведена експертиза та встановлено, що лічильник електроенергії ЛОЕ-5010 Ш № 015920 відповідав вимогам ГОСТу. Таким чином позивач вважає, що з боку відповідача має місце порушення зобов'язання та невиконання умов укладеного договору щодо оплати спожитої електроенергії, а тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 77359 грн. 80 коп. заборгованості за спожиту електроенергію та 1600 грн. судового збору.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електричні мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - залишено без задоволення.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електричні мережі» на користь ОСОБА_2 6 400 грн. судових витрат на правову допомогу.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, позивач Публічне акціонерне товариства «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електричні мережі» звернулась до суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального та права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники скаржника - позивача у справі Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електричні мережі» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Так, згідно частини 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 6 Конвеції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1, яка надається їй позивачем ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Тульчинські електромережі».

11 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 260520022 про користування електричною енергією, згідно якого енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електроенергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3,0 кВт електроустановок споживача, а споживач зобов'язалась оплачувати одержувати електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с. 4-6).

До укладення вказаного договору постачання електроенергії позивачем відповідачу здійснювалось на підставі заяви наймача і відкриття особового рахунку, що є фактичним укладенням договору.

З довідки про споживання за період з 01.2014 рік по 01.2017 року встановлено, що 15.04.2016 року здійснено обхід електролічильника за місцем проживання ОСОБА_2 та виявлено показник лічильника-11672, спожито 70 кВт, а вже 16.05.2016 року при обході здійснено коригування, згідно якого за показниками лічильника - 089792 спожито 78120 кВт електроенергії (а.с. 7-8).

Згідно акту № 30-118 від 12.09.2016 року за результатами проведеної експертизи лічильника № 015920 типу ЛОЕ-5010Ш, дата повірки 2007 року, його визнано не придатним для подальшої експлуатації в зв'язку з закінченням терміну держповірки. Лічильник відповідає вимогам ГОСТ 30207-94 по метрологічним характеристикам. Зовнішніх ознак втручання в лічильник не виявлено (а.с. 9).

Відповідно до протоколу № 30-118 від 12.09.2016 р. експертної повірки електронного лічильника однофазного типу ЛОЕ-5010Ш, 2007 р. випуску, на момент експертної повірки лічильник відповідає вимогам ГОСТ 30207-94, але до подальшої експлуатації не допускається в зв'язку з закінченням терміном повірки, який закінчився в 2-му кварталі 2013 року (а.с. 10).

Згідно листка обходу абонентів від 16.05.2016 року зафіксовані показники лічильника електроенергії за адресою АДРЕСА_1 - 089793. Зафіксовані показники підтверджуються фотографією даних лічильника (а.с. 19-21).

З протоколу засідання комісії ІКЦ ПАТ «Вінницяобленерго» від 14.02.2017 року, вбачається, що комісією прийнято рішення: так як експертиза лічильника електроенергії типу ЛОЕ-5010Ш № 015920 підтвердила правильність роботи засобу обліку, то його показники вважаються достовірними, а питання стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію слід вирішувати у судовому порядку.

Порядок надання та користування електроенергією, права та обов'язки енергопостачальника та споживача визначено у Правилах користування електричною енергією для населення.

Відповідно до п. 19 Правил користування електричною енергією для населення (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) - (далі Правила) розрахунок населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Згідно п. 21 Правил знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

У пункті 38 Правил визначено, що енергопостачальник зобов'язується проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживачів відповідно до затверджених графіків; проводити планову повірку, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та договором.

Відповідно до пункту 42 Правил споживач електроенергії зобов'язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; невідкладно повідомляти енергоспостачальника про недоліки в роботі приладу обліку забезпечувати доступ представникам енергоспостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки.

Пунктом 48 Правил передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення правил користування електричною енергією; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електроенергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологічну діяльність» визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Згідно п. 3 ст. 17 вказаного вище закону суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у томі числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуг з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що згідно Правил користування електричною енергією для населення (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) дозволяється знімання показань приладів обліку споживачем щомісяця, а також передбачена можливість знімання показань за рішенням електропостачальника контролером. В будь-якому випадку один раз на шість місяців контролер зобов'язаний здійснити контрольну перевірку лічильника. Тобто, контроль обліку використаної електроенергії споживачем покладається на суб'єкта надання послуги. Разом з тим, представником позивача не доведено того факту, що саме відповідачем ОСОБА_7 надавались недостовірні дані показника лічильника з заниженими даними, які не відповідали фактично спожитій нею електричній енергії, що в результаті призвело до виникнення в неї заборгованості. Також не доведено і того факту, що відповідачем чинилися перешкоди в доступі контролера до лічильника, та що не контролер знімав ці показники.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції також вірно виходив з того, що лічильник, який здійснював облік електроенергії за місцем проживання відповідача, визнаний не придатним до експлуатації через те, що термін його повірки закінчився ще в другому кварталі 2013 року і жоден зі свідків, які є спеціалістами в галузі електроенергетики, не виключили можливості збоїв в його роботі, а також дані такого лічильника можуть використовуватись як достовірні. Таким чином зазначене викликає сумніви щодо достовірності показників такого лічильника та використання їх для розрахунку заборгованості, яку просить стягнути позивач, а отже позивачем не доведено факту споживання відповідачем такої кількості електроенергії, на яку нараховано заборгованість в сумі 77359 грн. 80 коп. та не доведено за який період виникла така заборгованість та що її розмір розраховано в межах позовної давності, як стверджувала представник позивача.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, судом вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені останньою судові витрати на правову допомогу згідно квитанції № 25/04 від 25.04.2017 року становлять 6 400 грн.

Таким чином колегія суддів переконана, що суд першої інстанції при розгляді справи встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доводам як позивача, так і запереченням проти позову відповідача, а тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами щодо наявності законних підстав для нарахування та стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості за спожиту електроенергію, отож місцевий суд вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що, судом не надано правової оцінки висновку Комісії Інформаційно-консультативного центру по роботі із споживачами електричної енергії щодо розгляду звернення відповідача ОСОБА_2 від 14.02.2017 року, у якому зазначено, що сума заборгованості яку просить стягнути позивач нарахована правомірно і покази обліку вважаються достовірними.

Так, відповідно до підпункту 2 статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність" прилади обліку дозволяється застосовувати лише за умови, що вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

В будинку АДРЕСА_1 у якому проживає відповідач ОСОБА_2 та є споживачем електричної енергії встановлено лічильник електричної енергії.Згідно акту № 30-118 від 12.09.2016 року за результатами проведеної експертизи лічильника № 015920 типу ЛОЕ-5010Ш, дата повірки 2007 року, його визнано не придатним для подальшої експлуатації в зв'язку з закінченням терміну держповірки. Лічильник відповідає вимогам ГОСТ 30207-94 по метрологічним характеристикам. Зовнішніх ознак втручання в лічильник не виявлено (а.с. 9).

Відповідно до протоколу № 30-118 від 12.09.2016 р. експертної повірки електронного лічильника однофазного типу ЛОЕ-5010Ш, 2007 р. випуску, на момент експертної повірки лічильник відповідає вимогам ГОСТ 30207-94, але до подальшої експлуатації не допускається в зв'язку з закінченням терміном повірки, який закінчився в 2-му кварталі 2013 року (а.с. 10).

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність" засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати у виробництво, ремонт та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку (первинну та періодичну), або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до п. 4.7. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року, на постачальника електричної енергії за регульованим тарифом покладено обов'язок щодо експлуатації та обслуговування розрахункових засобів обліку призначених для розрахунків населення за спожиту енергію.

Тобто, саме енергопостачальник відповідає за своєчасність проведення повірки зазначених приладів обліку. Таким чином, у разі прострочення терміну повірки приладу обліку, такий вважається непридатним для застосування з вини постачальника електричної енергії за регульованим тарифом і всі інші порушення (в тому числі порушення Правил користування електричною енергією для населення) до усунення зазначеного порушення ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність " не розглядаються.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов'язок по доведенню позовних вимог покладається на позивача. При цьому колегія суддів переконана, що представлені суду докази мають бути належними та допустимими.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Тульчинські електричні мережі» відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: