Номер провадження: 22-ц/785/4486/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна посилаючись на те, що 27 вересня 2007 року на виконання умов договору міни від 15.08.2007 року він передав відповідачці грошові кошти у розмірі еквівалентному 15000,00 доларів США, а відповідачка в свою чергу прийняла вищевказану суму та склала розписку, згідно якої зобовязалася повернути йому вказану у розписці грошову суму у разі анулювання договору міни. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 року було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2007 року у справі № 2-8238/2007, яким договір міни від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був визнаний дійсним, проте грошові кошти відповідачкою йому повернуті не були.

Ці гроші не повернуті йому до теперішнього часу.

Виходячи з того, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 року у визнанні договору міни від 15.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсним відмовлено, тобто правова підстава, за якою були передані грошові кошти відпала, до спірних правовідносин має бути застосована ст. 1212 ЦК України, як регулює правовідносини з безпідставного збагачення. Зазначені вище обставини стали приводом для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року скасовано рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09.09.2014 року у справі № 2-8238/2007, яким договір міни від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був визнаний недійсним. Відмовлено у задоволені позову про визнання дійсним договору міни укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Звертаючись з позовом до суду про стягнення безпідставно отриманих ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 330000 гривень, позивачем надано суду розписку надруковану на компютері зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 (НОМЕР_1 виданий Центральним РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 29.09.1997 року, прописана за адресою вулиця Садіковська,22, 15.08.2003 року) отримала від ОСОБА_2 в рахунок розрахунків за договором міни від 15.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 гроші в сумі 75750 (сімдесят пять тисяч сімсот пятдесят) гривень (еквівалент 15 000 доларів США) . У випадку анулювання договору міни, зобовязується повернути гроші ОСОБА_2 в повному обсязі. 27.09.2007 р. ОСОБА_3 та представники ОСОБА_3 категорично заперечували підписання цієї розписки їхньою довірителькою.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року за клопотанням представника відповідачки по справі призначалася почеркознавча експертиза. 21.01.2016 року експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області 29 жовтня 2015 року, зроблено висновок № 26/417-П, згідно з яким обсяг та значущість встановлених ознак, недостатній для певного категоричного або вирогідного висновку. Встановити більшу кількість інформативних ознак не вдалося із-за малого обсягу графічної інформації, що міститься у підписі, який обумовлюється його стислістю та простотою будови, а також варіаційністю представлених зразків. У звязку з чим, відповісти на питання «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у документі під назвою РАСПИСКА від 27.09.2007 року, тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою?», не виявляється можливим. Інші питання поставлені в ухвалі суду від 21.01.2016 року експертом не вирішувалися.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24.05.2016 року по справі призначена повторна судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 27.10.2016 року до суд надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, погодження умов проведення експертизи та рахунку щодо оплати вартості робіт експерта. Як вбачається з рахунку № 7235 від 26 жовтня 2016 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи, замовник експертизи мала б сплатити 41 308,80 гривень. Повторна судово-почеркознавча експертиза по справі не проведена.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Позивач ОСОБА_2 пояснив суду, що у 27.09. 2007 році, він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 приїхали за адресою де проживала ОСОБА_3, а саме до будинку № 22 по вулиці Садіковська в м. Одесі. Ним заздалегідь на компютері була набрана та надрукована розписка, оригінал якої надано до справи. ОСОБА_3 прочитала розписку, підписала, а він їй передав грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США. Передача грошей була повязана з договором міни, який укладався між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Суд даючи оцінку розписці представленої суду позивачем по справі, пояснень ОСОБА_2 в якості свідка, з врахуванням заперечень сторони відповідачки щодо підписання вказаної розписки та отримання будь-яких грошових коштів від ОСОБА_2, дійшов правильного висновку, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом, підтверджуючим отримання грошових коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_2

Даючи оцінку показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, які підтвердили, що ОСОБА_3 підписувала розписку, яка предявлена позивачем суду, правильно дішов висновку, що відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України зазначені докази не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд правильно вважав, що твердження представника позивача є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів, невиконання відповідачем вимог щодо проведення повторної почеркознавчої експертизи, неправильну оцінку судом зазначених дій відповідача, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_8