УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсною додаткової угоди, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), у якому просив суд визнати недійсним додатковий договір № 1 від 07 серпня 2009 року до договору іпотечного кредиту за № 2348, укладеного 17 січня 2008 року між сторонами у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що між ним та відповідачем існують взаємні права та обов'язки, що випливають з договору іпотечного кредиту за № 2348 від 17 січня 2008 року.

07 серпня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір за № 1 до вказаного вище договору іпотечного кредиту, яким було змінено строк виконання основного зобов'язання з 16 січня 2024 року до 07 серпня 2009 року.

ОСОБА_4 зазначає, що він не підписував оспорюваний додатковий договір, а тому вважає його недійсним і просить суд задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року і направити справу на новий розгляд до районного суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, керувався нормами ст. ст. 60, 61 ЦПК України і виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави позову.

Такі висновки судів ґрунтуються на тому, що між сторонами існував інший спір про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаними вище зобов'язаннями, що випливають з договору іпотечного кредиту за № 2348 від 17 січня 2008 року. Під час розгляду такої справи було встановлено факт підписання позивачем оспорюваного додаткового договору. Встановлено, що ОСОБА_4 не заперечував факт підписання ним спірної додаткової угоди, однак він посилався на нерозуміння правових наслідків її укладення. Чинним рішенням суду, яке набрало законної сили, позов банку було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки. В рамках розгляду даної справи за позовом ОСОБА_4 судом призначалася судова почеркознавча експертиза, яку не було проведено з вини позивача.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують вказаних вище висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем підстав позову, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

В.О.Кузнєцов

Г.І. Мостова