АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Усатова І.А.
№ 22-ц/796/6680/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 760/6576/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.04.2016 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу на один місяць.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права просив змінити рішення суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_1 виплату на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. з урахуванням інфляційних збільшень до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції провів заочний розгляд справи та в порушення вимог ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи.

Вказував, що ні матеріали справи, ні оскаржуване рішення суду не містять жодних доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню малолітнього сина та не сплачує аліменти.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано те, що від шлюбу відповідача з позивачем є двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Старший син - ОСОБА_5 є повнолітнім, однак в період з 01.09.2013 року по 29.12.2016 року навчався в Київському міському медичному коледжі. За навчання відповідачем за старшого сина щороку сплачувалось 5533 грн. Загальна сума понесених витрат відповідача на навчання старшого сина становила 23323 грн., що може бути підтверджено показами старшого сина та також копіями квитанцій.

В кінці 2016 року ОСОБА_5 перевівся з IV курсу Київського міського медичного коледжу та продовжив навчання в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний коледж СвятогоЛуки». Старший син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідачем і надалі щороку повинно сплачуватись за навчання 9000 грн. На даний час відповідачем вже сплачено за навчання 4512 грн.

Крім того, відповідач додатково надає повнолітньому сину, який продовжує навчання матеріальну допомогу у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Посилався на те, що з моменту розірвання шлюбу відповідачем щомісячно надавались позивачу грошові кошти на утримання молодшого сина ОСОБА_4, який проживає з позивачем окремо від батька у розмірі не менше 30% від своїх доходів (згідно довідки про доходи в 2015 році середньомісячна заробітна плата відповідача становила 2916,25 грн.). Також, систематично (щотижнево) відповідач передавав через своїх батьків продукти харчування для малолітнього сина. Відповідач організовував за власні кошти в 2016 році відпочинок своєму молодшому сину з 21.06.2016 року по 08.07.2016 року в ДОЗ «Дружній» вартістю 5364 грн.

Таким чином, між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість про утримання сина.

Відповідно до вимог ст.187 СК України, яка передбачає відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, відповідач звернувся 01.03.2017 року із заявою по місцю роботи в стоматологічну клініку Подільського району про відрахування аліментів на сина ОСОБА_4 у розмірі 1500 грн. щомісячно з урахуванням інфляційних збільшень та прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років до моменту досягнення сином повноліття.

Зазначав, що відповідно до довідки про доходи в 2016 році середньомісячна заробітна плата відповідача становила 4032 грн. Таким чином, добровільного відрахування відповідачем аліментів на сина ОСОБА_4 у розмірі 1500 грн. щомісячно в порядку ст.187 СК України до моменту досягнення сином повноліття становить 37% від доходів відповідача, що на 7% більше ніж стягнуто рішенням суду.

Крім того, відповідач з 25.02.2016 року перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та на даний час відповідач піклується та утримує крім власних двох дітей, двох інших дітей в другому шлюбі, які проживають разом з ним однією сім'єю: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав з підстав наведених в ній.

Позивач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити та рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2016 року і до повноліття дитини, суд першої інстанції виходив з обов'язку батьків утримувати дітей.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.02.1995 року до 27.11.2013 року. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач працює завідуючим ортопедичним відділенням у стоматологічній поліклініці Подільського району м. Києва та отримує заробітну плату.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 червня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати дітей.

Посилання апелянта на те, що на його утриманні також перебувають двоє інших дітей другої дружини - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які проживають разом з ним однією сім'єю колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з копії свідоцтв про народження дітей у них є рідний батько - ОСОБА_12, який разом з їх матір'ю мають піклуватися та утримувати своїх дітей.

Доводи апеляційної скарги щодо понесених відповідачем витрат на оздоровлення сина в розмірі 5364 грн. також не свідчать про невірність висновків суду першої інстанції щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини.

Посилання апелянта на те, що він подав за місцем своєї роботи заяву про стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1500 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданих відповідачем копій документів утримання з нього не проводяться так як в стоматологічній поліклініці Подільського району м. Києва відсутні банківські реквізити ОСОБА_3 на які можливо перераховувати вказані кошти.

Твердження апелянта про те, що відповідач утримує свого старшого сина, який навчається колегія суддів відхиляє, оскільки повнолітній син сторін ОСОБА_5 на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вже закінчив навчання. Крім того, сплата відповідачем коштів за навчання старшого сина та надання йому особистих коштів не є підставою для зміни розміру аліментів стягнутих на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не є суттєвими, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення даного спору по суті.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування або зміни рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: