Єдиний унікальний номер 243/2477/17 Номер провадження 22-ц/775/1015/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії.

Зазначала, що вона з 2013 року працює в Микитівському управлінні праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради (далі Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради) на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та з 14.02.2014 р. по 11.03.2017р. знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. У звязку з проведенням АТО її робоче місце знаходиться в зоні АТО та на неконтрольованій органами державної влади України території. Юридично Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради існує, але фактично його немає. З метою отримання розяснення місцезнаходження її робочого місця після закінчення декретної відпустки нею 18.11.2016 року було надіслано письмовий запит до ОСОБА_3 ОДА, на який отримана 02.12.2016 року за № А-02181-50/02-1.1.1. відповідь, згідно якої Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради зареєстровано за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_1 і не знаходиться у стані ліквідації, їй було запропоновано звільнитися в судовому порядку. Вона не бажає наміру звільнятися, та не є внутрішньо переміщеною особою. У неї відсутнє житло на контрольованій Україною території, вона є одинокою матірю двох неповнолітніх дітей, інших членів сімї з доходом не має. Посилаючись на ст. 184 КЗпП України, згідно вимог якої звільнення одиноких матерів заборонено, просила: рішенням суду вважати її такою, що вийшла на роботу 11.03.2017 року; рішенням суду вважати її такою, що знаходиться у вимушеному прогулі, викликаному невідворотною силою (так, як вона не може приступити до своїх обовязків з-за фактичної відсутності її робочого місця) з 11.03.2017 року до часу повернення території, де знаходиться її установа, під контроль державної влади і відновлення можливості продовження нею роботи; зобовязати ОСОБА_3 ОГА в разі ліквідації Микитівського УПСЗН Горлівської міської ради надати їй робоче місце з забезпеченням можливого внутрішнього переміщення і компенсації витрат; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що її теперішнє трудове становище є лише номінальним. Хоча юридично вона не звільнена, але фактично щодо неї не виконуються норми КЗпП України, та вважає, що фактична відсутність на робочому місці повинна трактуватись як вимушений прогул чи простій не з вини робітника. Підтвердження факту простою надасть їй можливість бути викликаною на роботу або повідомленою про будь-які зміни.

Щодо залучення відповідачем ОСОБА_3 обласної державної адміністрації повідомляє, що вона звернулася до ОСОБА_3 ОДА як до найближчого до неї органу вищого рівня діючої державної влади. Погоджуючись з тим, що ОСОБА_3 ОДА не є належним відповідачем за її позовом, вважає, що суд першої інстанції повинен був визначити орган діючої державної влади, який повинен забезпечити її права, що передбачені КЗпП України.

ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач свого представника не направив, подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_3 облдержадміністрації.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 01.06.2013 року працює в Микитівському УПСЗН Горлівської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та з 14.02.2014 року по 11.03.2017 року знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років (а. с. 7-8).

Місто Горлівка Донецької області знаходиться в районі проведення АТО і входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5) і не зареєстрована за іншою адресою на підконтрольній державі Україна території як внутрішньо переміщена особа.

Суд першої інстанції, посилаючись на ОСОБА_4 соціальної політики № 7302/0/14-14/13 від 08.07.2014 року, зазначив, що підстави для визнання позивача такою, що з 11.03.2017 року вийшла на роботу та такою, яка знаходиться у вимушеному прогулі за рішенням суду, відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання ОСОБА_3 обласної державної адміністрації у разі ліквідації Микитівського УПСЗН Горлівської міської ради надати ОСОБА_2 робоче місце із забезпеченням вірогідного внутрішнього переміщення та компенсацією витрат, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 обласна державна адміністрація не приймала ОСОБА_2 на роботу і не є ані правонаступником Микитівського УПСЗН Горлівської міської ради, ані її керівним органом; прийняття рішення стосовно зобовязання відповідача вчинити певні дії на майбутнє за умови настання будь-якої події, яка ще не настала, виходиться за межі компетенції суду.

Зазначені висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради є органом місцевого самоврядування, який було створено рішенням Горлівської міської ради № У/30-13 від 28.03.2008 року. Станом на 05 липня 2017 року Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради не перебуває в процесі припинення, місцезнаходженням юридичної особи й по теперішній час залишається вул. Черняховського, буд. 69А, м. Горлівка, Донецька область, 84635.

Тобто, позивач ОСОБА_2 працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку в структурному підрозділі Горлівської міської ради, що є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах державного казначейства, власну печатку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у трудових відносинах з ОСОБА_3 обласною державною адміністрацією не перебував, відповідач у справі не є правонаступником Микитівського УПСЗН Горлівської міської ради, а тому вимога ОСОБА_2 щодо зобовязання ОСОБА_3 обласної державної адміністрації у разі ліквідації Микитівського УПСЗН Горлівської міської ради надати ОСОБА_2 робоче місце із забезпеченням вірогідного внутрішнього переміщення та компенсацією витрат є безпідставною.

Саме такого правильного висновку й дійшов суд першої інстанції. Довід позивача в апеляційній скарзі відносно того, що суд повинен був визначити орган діючої державної влади, який повинен забезпечити її права, надані КЗпП України, не впливає на висновки суду, оскільки згідно із частиною 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Однак, ОСОБА_2 не зверталася до суду першої інстанції з таким клопотанням.

Щодо позовних вимог про визнання її такою, яка вийшла на роботу 11.03.2017 року та такою, що знаходиться у вимушеному прогулі, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Стаття 34 КЗпП України дає визначення простою як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Тобто, простій як призупинення роботи, що є підставою для тимчасового переведення працівників за їх згодою на іншу роботу, може бути викликаний будь-якою причиною як об'єктивного, так і суб'єктивного характеру. Переведення можливе як на тому ж самому підприємстві, в установі, організації, так і на інше підприємство, в установу, організацію, що знаходиться в тій же місцевості.

Що стосується строку переведення, то він, як і при тимчасовому переведенні на іншу роботу відповідно до ст. 33 КЗпП України, обмежений строком один місяць.

У даному випадку, відсутні підстави вважати, що має місце простій у роботі установи, яка зареєстрована на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. б п. 2 ст. 3 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в ОСОБА_3 та Луганській областях», уведеного у дію Указом Президентом від 14 листопада 2014 року № 875/2014, Кабінету Міністрів невідкладно забезпечити, ужиття заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в ОСОБА_3 і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в ОСОБА_3 і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

Микитівське УПСЗН Горлівської міської ради не перебуває в процесі припинення та не було переміщене на територію, в якій органи державної влади та місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження.

При цьому позивач не бажає скористатися своїм правом, що передбачене частиною 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII згідно з якою, внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання позивача такою, що з 11.03.2017 року вийшла на роботу та такою, що знаходиться у вимушеному прогулі за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не впливають на висновки суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Отже, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

ОСОБА_5