Провадження № 2/127/1145/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.07.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді - Бойко В.М. ,

при секретарі Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину з вимогами стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1100,00 доларів США, що еквівалентно 29 396 ( двадцять девять тисяч триста дев'яносто шість) грн.. 74 коп.

Позов мотивований тим, що 17.06.2016року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль Opel Ascona, номерний знак НОМЕР_1, отримавши за нього грошову суму в розмірі 1100 (тисячу сто) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. 26.07.2016року позивач в свою чергу вказаний автомобіль продав ОСОБА_3, отримавши від останнього грошові кошти в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев'яносто) доларів США. 27.07.2016р. на посту ДАІ в місті Немирів Вінницької області у ОСОБА_3 було вилучено автомобіль у звязку з тим, що на нього накладено арешт та оголошено в розшук на підставі постанови державного виконавця. Враховуючи дану ситуацію, позивач добровільно повернув ОСОБА_3 кошти отримані з продажу автомобіля в розмірі 1190 доларів США. що підтверджується письмовою розпискою.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що автомобіль згідно закону є власністю ОСОБА_4, то майно (враховуючи нікчемність його продажу) було витребувано відповідним органом для звернення стягнення з метою виконання грошових зобовязань перед третіми особами - стягувачами за виконавчим провадженням. У звязку з викладеним, позивач має законне право на повернення сплачених коштів за автомобіль, який був проданий відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Керуючись ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з розписки від 17.06.2016р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль Opel Ascona, номерний знак НОМЕР_1, отримавши за нього грошову суму в розмірі 1100 (тисячу сто) доларів США. З розписки від 26.07.2016р. вбачається, що позивач вказаний автомобіль продав ОСОБА_3 за 1190 доларів США (а.с.6-7)

Відповідно до розписки від 28.07.2016р. позивач повернув ОСОБА_3 1190 доларів США отримані за продаж автомобіля. (а.с. 10)

Судом встановлено, що 27.07.2016р. на посту ДАІ в місті Немирів Вінницької області у ОСОБА_3 було вилучено автомобіль у звязку з тим, що на нього накладено арешт та оголошено в розшук на підставі постанови державного виконавця, що підтверджується актом 3984 огляду тимчасового затриманого транспортного засобу, що передається на зберігання. (а.с.8)

З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом допитувався свідок ОСОБА_5, що є матір'ю позивача, яка вказала, що 17.06.2016року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль Opel Ascona, номерний знак НОМЕР_1, отримавши за нього грошову суму в розмірі 1100 (тисячу сто) доларів США, згодом позивач продав автомобіль, проте виявилось, що на автомобіль накладено арешт, у звязку з чим автомобіль було вилучено, свідок повідомила, що вона була присутня при здійсненні купівлі авто. Враховуючи те, що допитаний свідок є матір'ю позивача, суд критично оцінює його показання та оцінює цей доказ в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 13 ч.2,ч. 3 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також: зловживання правом в іншій формі.

ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно ч.3 ст. 215 ЦК: «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)».

ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Крім тих що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. У зв'язку з тим, що автомобіль згідно закону є власністю ОСОБА_4, то майно (враховуючи нікчемність його продажу) було витребувано відповідним органом для звернення стягнення з метою виконання грошових зобовязань перед третіми особами - стягувачами за виконавчим провадженням. Тому Позивач повернути позивачу дане майно не може.

ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

ч. 1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ч. 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд бере до уваги, що надані позивачем розписки не є підтвердженням укладення договорів купівлі- продажу автомобіля, та розяснює позивачу, що згідно вимог ЦК України договір купівлі- продажу укладається у формі письмового договору, а не розписки, крім того, позивач при зверненні до суду з даним позовом просить суд застосувати наслідки нікчемного правочину, проте доказів того, в тому числі судового рішення про визнання провочину нікчемним суду не надано, крім того позивач не зазначає вимоги визнати нікчемний правочин і в даному позові, отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджені доказами необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 15, 16, 203, 215, 216, 256, 316, 626, 628, 658, ЦК України ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :