Справа № 525/117/17
Провадження №2/525/162/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до ОСОБА_4 про стягнення суми переплати пенсії,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми переплати пенсії.

З позову вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.08.2014 року була призначена і виплачується пенсія за віком. В результаті проведення контрольних заходів було виявлено, що права на пенсію за віком з 12.08.2014 року ОСОБА_4 не мав, у звязку з відсутністю 15 років страхового стажу, як це передбачено частиною 1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_4 станом на 12.08.2014 року становив 13 років 2 місяці 13 днів. Недостатність страхового стажу можливо поповнити шляхом добровільної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за минулі періоди. Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообовязковому державному соціальну страхуванню (у тому числі за період з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року; при цьому, сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок та більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановлених на дату укладення договору.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 скористався наданою законодавством можливістю поповнення страхового стажу, уклавши 07.11.2014 року між Миргородською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області Договір №58 про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного страхування. За умовами даного договору ОСОБА_4 10.11.2014 року сплачено однією сумою єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за попередні періоди з 01.01.2012 року по 31.10.2013 року в сумі 9190,99 грн. В результаті чого після сплати внесків за даний період фактично набув 1 рік і 10 місяців страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дають право на призначення пенсії за віком згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, як вказує позивач, право на призначення пенсії за віком виникло у ОСОБА_4 з 10.11.2014 року після укладення та виконання умов Договору та подання заяви про призначення пенсії від 10.11.2014 року. Тому за період з 12.08.2014 року по 09.11.2014 року утворилася переплата по виплаті пенсії за віком ОСОБА_4 в загальному розмірі 2794,97 грн.

ОСОБА_4 повідомлено про необхідність повернення переплати пенсії, але на даний час переплату пенсії в добровільному порядку відповідачем не внесено. В звязку з вище викладеним, посилаючись на положення ст.ст.1166,1212 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 суму надміру виплаченої йому пенсії у розмірі 2794,97 грн. (а.с.а.с.1-3).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за довіреністю ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, в своїх поясненнях посилалася на обставини викладені в позовній заяві і просила позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання 06.06.2017 року відповідач ОСОБА_4 не зявився, клопотань про його участь в судовому засіданні суду не направляв, як вбачається з матеріалів справи, він повідомлений про день і час розгляду справи через адміністрацію місця позбавлення волі (Полтавського СІЗО), оскільки на даний час він є засудженим за вчинення умисного тяжкого злочину і перебуває в місцях позбавлення волі (а.с.а.с.31,61-63,65-67,74-75,98-99).

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2, яка була призначена в порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.а.с.87,91102-103) в судовому засіданні заявлені позовні вимоги до ОСОБА_4 не визнала у повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на письмові заперечення на даний позов, які нею були подані по даній цивільній справі (а.с.101), в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 просила відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за довіреністю ОСОБА_1, пояснення та доводи представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_2, детально дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської областідо ОСОБА_4 про стягнення суми переплати пенсії в сумі 2794 грн.97 коп. не підлягають задоволенню, виходячи з наступних правових підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

11 серпня 2014 року відповідач у справі громадянин ОСОБА_4, який народився 11.08.1954 року (а.с.а.с.10,11) досяг пенсійного віку, однак його страховий стаж станом на 12.08.2014 року становив лише 13 років 2 місяці і 13 днів (а.с.а.с.5,6-9,100).

З метою поповнення страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_4 07.11.2014 року уклав з Миргородською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області Договір №58 про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного страхування (а.с.а.с.13-14).

За умовами даного договору ОСОБА_4 10.11.2014 року сплачено однією сумою єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за попередні періоди з 01.01.2012 року до 31.10.2013 року в сумі 9190,99 грн. В результаті чого після сплати внесків за даний період фактично набув 1 рік і 10 місяців страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». (а.с.а.с.13-14,15-18). Тобто, право на призначення пенсії за віком виникло у ОСОБА_4 з 10.11.2014 року, після укладення та виконання умов Договору та подання заяви про призначення пенсії від 10.11.2014 року.

Судом встановлено і це вбачається з обгрунтування позовної заяви, що громадянину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.08.2014 року ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області було призначено і виплачується пенсія за віком, пенсійна справа №132793 була оглянута в судовому засіданні 06.06.2017 року (а.с.а.с.4-5,6-9,10,11,100).

З листа від 22.04.2015 року №398/04-0360/05 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, адресованого УПФУ у ОСОБА_3 районі вбачається, що ГУ ПФУ в Полтавській області після відпрацювання повернуло пенсійну справу №132793 ОСОБА_4; також ГУ ПФУ в Полтавській області вказало, що внаслідок перегляду терміну призначення пенсії згідно розпорядження територіального управління від 09.04.2015 року по даний час виникла переплата пенсії ОСОБА_4 за період з 12.08.2014 року по 10.11.2014 року в сумі 2794 грн.96 коп. (а.с.19).

Також, з листа від 22.05.2015 року № 420/04-0360/23 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, адресованого УПФУ у ОСОБА_3 районі вбачається, що ГУ ПФУ в Полтавській області направило розрахунок переплати пенсії в загальній сумі 2794 грн.97 коп., що виникла за період з 12.08.2014 року по 09.11.2014 року у ОСОБА_4 внаслідок перегляду терміну призначення пенсії (а.с.12).

З листа від 28.04.2015 року №2368/04 Управління Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про необхідність внесення переплати пенсії у розмірі 2794,97 грн. за період з 12.08.2014 року по 09.11.2014 року (а.с.а.с.20-21), однак вказана сума ним повернута не була.

Відповідно до ч.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Положеннями ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсіонери зобовязані повідомляти органу, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

У відповідності до положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

З системного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулася з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Як вбачається з аналізу сукупності досліджених матеріалів справи та в їх взаємозвязку, громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не маючи юридичної освіта та взагалі вищої освіти, звертаючись 10.11.2014 року до територіального органу Пенсійного фонду з питанням призначення та виплати пенсії, надав уповноваженим працівникам даного державного органу всі наявні в нього документи про освіту та роботу (а.с.а.с.6-7,8,9,10), які в подальшому були опрацьовані відповідними працівниками територіального органу Пенсійного фонду і УПФУ у ОСОБА_3 районі було прийнято рішення про призначення та виплату ОСОБА_4 з 12.08.2014 року пенсії за віком (а.с.а.с.4-5,100), однак, вже у квітні 2015 року було зясовано, що виникла переплата пенсії ОСОБА_4 за період з 12.08.2014 року по 09.11.2014 року в сумі 2794 грн.96 коп. (а.с.19).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.

Згідно п.3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Факт підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії відповідачу, не встановлений відповідним судовим рішенням. Крім того, суд вважає, що органом Пенсійного фонду не те щоб не доведено, а й взагалі не наведено зловживань з боку пенсіонера або подання ОСОБА_4 недостовірних даних, які слугували підставою для переплати призначеної пенсії.

Таким чином, з огляду на сукупність досліджених матеріалів справи, у їх взаємозвязку вбачається, що позивачем у справі не надано доказів зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, що відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» могло б бути визнано підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.

За змістом ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому, правильність виконання розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14).

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року).

Відповідно до п. 4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 року №6-4 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 року № 25-3) суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсіонер зобов'язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного Фонду України (територіального органу).

Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки, як помилки, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Позивач у обґрунтуванні позовних вимог не посилається і судом в ході судового розгляду справи не встановлений факт наявності рахункової помилки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що переплата пенсії по пенсіонеру ОСОБА_4 виникла в звязку з тим, що право на призначення пенсії за віком у відповідача ОСОБА_4 виникло лише після виконання умов типового договору від 07.11.2014 року №58 про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування з 10 листопада 2014 року, однак, як вбачається з досліджених матеріалів справи, позивачем у справі фактично призначено та виплачується пенсія ОСОБА_4 з 12 серпня 2014 року. Тобто, за даних обставин не йдеться про наявність розрахункової помилки, враховуючи ще й те, що у позивача у справі малися в наявності всі відомості про наявність даного договору та відомості про його виконання.

Враховуючи вищевикладене судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 2794 грн. 97 коп., які є сумою пенсії, призначеної йому УПФ України в ОСОБА_3 районі, так і не встановлено наявності рахункової помилки, а також виплата коштів проведена позивачем добровільно, тому намір органу пенсійного фонду повернути надміру сплачену пенсію не можна вважати соціально справедливим і таким, що відповідає конституційному принципу верховенства права (цей принцип розкритийу Рішеннях Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 та від 11.10.2011 року №10-рп/2011), тому суд приходить до висновку, що переплата пенсії ОСОБА_4 виникла саме через неуважність працівників УПФУ у ОСОБА_3 районі Полтавської області і відповідно до положень ст.1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. Отже, з урахуванням вищевикладених обставин та підстав, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заявлених позовних вимог у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1212,1215 ЦК України, ст.ст.47,50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.102,103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.3,10,11,57,60,88,179,212-215,360-7 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_4 про стягнення суми переплати пенсії в розмірі 2794 грн.97 коп. відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 11.07.2017 року.

Суддя В.В.Хоролець