У х в а ла

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», філії № 10 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_2 про визнання підготовки та проведення прилюдних торгів з порушеннями, визнання результатів проведених прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним акта про передачу нереалізованого майна стягувачу та недійсним свідоцтва про право власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом.

У межах виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» боргу в сумі 57 622,57 грн, а на користь ОСОБА_3 - боргу в сумі 1 252 577,57 грн, державним виконавцем прийнято рішення щодо примусової реалізації з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1, з метою реалізації якої вчинені дії щодо підготовки та проведення прилюдних торгів.

Прилюдні торги, призначені на 6 червня 2012 року і повторні прилюдні торги, призначені на 24 липня 2012 року та 27 серпня 2012 року, не відбулись і стягувач ОСОБА_2 подав заяву, якою погодився залишити за собою нереалізоване майно.

Посилаючись на те, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог Тимчасового положення щодо обов'язкового повідомлення її як боржника про прилюдні торги, порядку та строку подачі оголошень щодо дати проведення торгів, порядку оцінки та уцінки нерухомого майна та відповідно зняття нереалізованого майна з торгів. Такі порушення вважає істотними, оскільки вони вплинули на формування ціни реалізації арештованого майна і на самі результати торгів. ОСОБА_1 просила визнати підготовку та проведення прилюдних торгів 6 червня 2012 року, 24 липня 2012 року та 27 серпня 2012 року такими, що проведені з порушенням, і визнати недійсними їх результати; визнати недійсним акт державного виконавця від 24 жовтня 2012 року про передачу нереалізованого майна стягувачу ОСОБА_2, визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане приватним нотаріусом ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано підготовку та проведення прилюдних торгів 6 червня 2012 року, 24 липня 2012 року та 27 серпня 2012 року такими, що проведені з порушенням.

Визнано недійсними результати цих прилюдних торгів і акт державного виконавця від 24 жовтня 2012 року про передачу нереалізованого майна стягувачу ОСОБА_2

Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, який у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві перебувало зведене виконавче провадження ВП № 31144336, зокрема, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 1 252 577,57 грн.

На підставі акта опису та арешту майна № 224/13 від 13 лютого 2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1, та прийнято рішення про її реалізацію на прилюдних торгах.

14 березня 2012 року суб'єктом оціночної діяльності складено звіт про оцінку спірного нерухомого майна, за яким ринкова вартість квартири станом на 14 березня 2012 року визначена у сумі 1 243 899 грн.

Листом від 21 травня 2012 р. філія №10 ПП «Нива-В.Ш.» на підставі п. 3.12 Генерального договору № 4 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішення, вчинила дії, спрямовані на проведення прилюдних торгів.

Торги з реалізації квартири не відбулись тричі: 6 червня 2012 року - у зв'язку з відсутністю покупців, 24 липня 2012 року та 27 серпня 2012 року - у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

Заявою від 24 вересня 2012 року ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою нереалізовану квартиру.

Постановою № 224/13 від 24 жовтня 2012 року головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві передано ОСОБА_2 нереалізоване з прилюдних торгів майно боржника у погашення боргу за оцінкою, за якою майно було передано на реалізацію, а саме за 1 243 899 грн.

На підставі акта державного виконавця №224/13 від 24 жовтня 2012 року стягувачу передано спірну квартиру.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що доводи позивача про допущені державним виконавцем порушення вимог закону при проведенні прилюдних торгів не підтвердились та не є підставою для визнання недійсними прилюдних торгів.

Апеляційний суд правильно взяв до уваги обставини, встановлені ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 листопада 2013 року, яка є чинною та не скасована, якою скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Коваль Л.І. в одній частині залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строків оскарження, а в іншій частині скарги - відмовлено у задоволенні. Зокрема, відмовлено у задоволенні скарги в частині визнання незаконними дій державного виконавця щодо складання акта передачі квартири у погашення боргу стягувачу, його скасування, визнання неправомірними рішення державного виконавця щодо винесення постанов від 24 жовтня 2012 року про передачу квартири стягувачу ОСОБА_2, їх скасування, визнання неправомірними постанов про закінчення виконавчого провадження від 21 грудня 2012 року, від 16 листопада 2012 року, їх скасування, визнання неправомірними та скасування усіх інших дій та рішень державного виконавця з моменту винесення постанов про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають повторному доведенню.

Також є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що акт державного виконавця про передачу майна стягувачу є правочином та цей акт може бути визнаний недійсним з тих підстав, що він був укладений внаслідок порушення процедури підготовки та проведення прилюдних торгів.

Виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження - Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної уцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев'ята статті 62 Закону).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника у погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою така процедура разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна у рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові № 6-16552с16 від 16 листопада 2016 року.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова Г.І.Мостова