АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3638/17 Справа № 202/9578/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року у справ за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 ? частину сплачених грошових коштів ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML - 301/415/2007 від 17 липня 2007 року по основній заборгованості у розмірі 7575000 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.176-178).

Не погодившись рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог (а.с.180-182).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06 листопада 1993 року по 20 жовтня 2015 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі.

17 липня 2007 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML- 301/415/2007, відповідно до якого позивачу надано грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, що в еквіваленті 151 500,00 грн. (а.с.13-14, 21).

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на ст.60, ч.3 ст. 61, 65, 69, 71 СК України, ч. 3 ст. 368, 372 ЦК України виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки спосіб захисту прав, який обрав позивач, не ґрунтується на законі.

Відповідно до розяснень, викладених у п.22, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст..69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст. 65 СК України).

Приймаючи до уваги розяснення Постанови Пленуму, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору про поділ майна подружжя зобовязання, що виникли в інтересах сімї між подружжям не розподіляються, а враховуються. При поділі майна подружжя, частка майна, що передається одному з подружжя, може бути збільшена з урахуванням частки грошей, яка була сплачена за період сумісного життя подружжям Банку.

Позивач не заявляв позовних вимог щодо поділу майна подружжя, ним були заявлені позовні лише вимоги про стягнення грошей, які задоволенню не підлягають. Сам позивач в позовній заяві та під час розгляду справи в суді визнає, що погашення кредиту здійснювалося під час їх перебування у шлюбі, коли він та відповідачки вели спільне господарство, тобто за спільні кошти подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК, обставини визнані сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки позивачем не доведено факт погашення кредити за особисті кошти або після припинення шлюбних відносин, розірвання шлюбу, позовні вимоги не можуть вважатися обгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Неправильне застосування судом першої інстанції вимог матеріального права, порушення вимог процесуального права дає підставу для скасування рішення місцевого суду, ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_5 в позові про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошей.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають понесені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 833,25 грн. за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 833 грн. 25 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: