АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3321/17 Справа № 199/7209/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю магазин №371 «Продукти» до ОСОБА_2, третя особа - Дніпропетровська міська рада про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за договором оренди від 28 вересня 2000 року, ТОВ магазин №371 «Продукти» є орендарем земельної ділянки площею 0,0684 га із цільовим призначенням громадської забудови по АДРЕСА_1. Згідно з договором оренди від 03 січня 2016 року №07/2016, що був укладений між ТОВ магазин №371 «Продукти» та ОСОБА_2, він є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 398 м.кв. по АДРЕСА_2, яке було побудовано позивачем упродовж дії договору оренди земельної ділянки від 28 вересня 2000 року без відповідного дозволу та технічної документації. Відповідно до п. 5.1.2. договору оренди нежитлового приміщення від 03 січня 2016 року №07/2016 ТОВ магазин №371 «Продукти» зобов'язаний не пізніше 5 днів з моменту передачі об'єкту оренди надати орендарю копії правовстановлюючих документів та технічної документації на нежитлове приміщення площею 398 м.кв., за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим, позивач просив суд визнати за ТОВ магазин №371 «Продукти» право власності на нежитлову будівлю багатофункціонального призначення АДРЕСА_2, що складається з: літ. А-2 - нежитлова будівля багатофункціонального призначення загальна площа 398,0 кв.м.: приміщення - 101, сх. клітина - 102, коридор - 103, туалет - 104, туалет -105, коридор - 106, вмивальня - 107, туалет - 108, туалет - 109, приміщення - 110 з загальною площею по першому поверху 194,0 кв.м. основною площею 162,5 кв.м.; приміщення - 201 із загальною площею по другому поверху 204,0 кв.м., яке відповідно до звіту про проведення технічного обстеження від 20 жовтня 2016 року, складеного ПП «Дан» (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг) пов'язаних із створенням об'єкта архітектури серія АЕ001580 від 22 лютого 2013 року, ліцензія на ведення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури серія АД 031724), готове до експлуатації за цільовим призначенням.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року вищевказані позовні вимоги ТОВ магазин №371 «Продукти» було задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 45, 292 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Не погодившись із таким рішенням, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, оскільки задовольняючи позовні вимоги ТОВ магазин №371 «Продукти», судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки щодо самовільно збудованої нерухомості, право власності на яку може бути визнано лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку, чого позивачем виконано не було перед зверненням до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 331, 375 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ магазин №371 «Продукти» є орендарем земельної ділянки площею 0,0684 га із цільовим призначенням громадської забудови, що знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі договору оренди від 28 вересня 2000 року, укладеного з Дніпропетровською міською радою в особі Крупського А.Ф., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Канівець О.М., реєстровий №1270.

Згідно з договором оренди від 03 липня 2016 року №07/2016, що був укладений між ТОВ №371 «Продукти» та ОСОБА_2, позивач є орендодавцем нежитлового приміщення загальною площею 398 м.кв. по АДРЕСА_2, що було побудовано за кошти та зусиллями ТОВ магазин №371 «Продукти» упродовж дії договору оренди земельної ділянки від 28 вересня 2000 року.

Положеннями ст. 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавець може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Проте, слід звернути уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження того, що надане ОСОБА_2 в оренду нежитлове приміщення, дійсно є належним на праві власності ТОВ магазин №371 «Продукти».

Водночас, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 02 березня 2017 року №81654195, на момент укладення договору оренди нерухомого майна від 03 липня 2016 року, будь-які відомості про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за позивачем відсутні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто, із аналізу вказаної статті, вбачається, що право власності на нежитлову будівлю багатофункціонального призначення АДРЕСА_2 може бути визнано за позивачем в судовому порядку, лише за умови, що на момент ухвалення рішення ТОВ магазин №371 «Продукти» є власником чи користувачем спірної нерухомості.

Наявність договору оренди земельної ділянки від 28 вересня 2000 року, укладеного між ВК Дніпропетровської міської ради та позивачем про передачу останньому у користування земельної ділянки площею 0,0684 га по АДРЕСА_3 та який було прийнято судом першої інстанції при ухваленні рішення, є неповно з'ясованою обставиною, оскільки вказаний договір було розірвано між сторонами за їх взаємною згодою на підставі угоди від 31 жовтня 2012 року.

Також, п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України, роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справах за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України обставини звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин.

Однак, окрім того, що Державну архітектурно-будівельну інспекцію України взагалі не було залучено до участі у даній справі, позивачем не було надано і жодних доказів звернення до Інспекції державного будівельно-архітектурного контролю у Дніпропетровській області про прийняття спірного об'єкту нерухомого майна до експлуатації, що дає підстави стверджувати про відсутність спору про право та передчасність звернення ТОВ магазин «371 «Продукти» до суду за захистом своїх прав.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд не дослідивши наявність правовстановлюючих документів на користування позивачем земельною ділянкою, не встановивши повно обставини справи та не з'ясував залучення всіх належних сторін по справі, безпідставно визнав за ТОВ магазин №371 «Продукти» право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю багатофункціонального призначення АДРЕСА_2, чим допустив порушення не тільки норм процесуального та матеріального права, а й порушив права і інтереси держави в особі Дніпропетровської міської ради і Державної архітектурно-будівельної інспекції України, у зв'язку з чим рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ТОВ магазин №371 «Продукти» залишенню без задоволення.

Оскільки, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з ТОВ магазин №371 «Продукти» на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1100,00 грн.

Тож, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю магазин №371 «Продукти» до ОСОБА_2, третя особа - Дніпропетровська міська рада про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю магазин №371 «Продукти» на користь Прокуратури Дніпропетровської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1100,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова