Дата документу 05.05.2017
Справа № 320/7597/15-ц
Провадження № 2/320/25/17
05 травня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Горбачової Ю.В.
при секретарі: Луценко П.В.,
Позов мотивовано тим, що 21 листопада 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до Статуту змінено на публічне акціонерне товариство (далі - Позивач, Кредитор, Банк) і ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1, Позичальник, Боржник) був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 230 (далі - Кредитний договір), на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 100000 (Сто тисяч) доларів США зі сплатою 12,5% річних на споживчі потреби терміном повернення не пізніше 20 листопада 2017 р. Згідно з Додатковим договором № 1 від 01.09.2008 р. до Кредитного договору сторони домовились про зміну відсоткової ставки за кредитом з 12,5% річних на 13,5% річних. А згідно з Додатковим договором № 5 від 26.06.2012 р. до Кредитного договору сторони визначили остаточним терміном повернення кредиту 20 листопада 2020 року.
В якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_2 (далі Відповідач-2, Іпотекодавець) були укладені: іпотечний договір № 230 від 21.11.2007 p., згідно з яким в іпотеку Позивачу була надана нерухомість, а саме - житловий будинок загальною площею 203,3 кв.м., житловою площею 90,8кв.м. разом з вбудованими господарськими приміщеннями: літня кухня (Б-1), літня кухня (В-1), сарай (Г-1), гараж (Д-1), сарай-котельня (Е-1), огорожа (1), зливна яма (3), - за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.60-річчя Жовтня (Ялтинська), буд.2в.; іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007 p., згідно з яким в іпотеку Позивачу була надана нерухомість, а саме - павільйон з навісом, який складається з: павільйону (А-1) загальною площею 32,4кв.м., нежитловою площею 23,2 кв.м.; навісу (Б-1), замощення (І), - за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Крупської (ОСОБА_8), буд.52.
Також, в якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_3 (далі - Відповідач-3, Поручитель) був укладений договір поруки № 230/1 від 26.06.2012 p., згідно з яким останній зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
На теперішній час кредит і відсотки по кредиту Відповідачем-1 належним чином не сплачуються.
У звязку з порушенням зобовязання по Кредитному договору на адресу Відповідачів була направлена вимога від 20.03.2015 р. вих.№ 354 про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та неустойки протягом 30 (Тридцяти) календарних днів, яка залишилась невиконаною.
Також, Позивач зазначає, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
У зв'язку з цим Позивач звертає увагу суду на те, що позичальник та майновий поручитель у кредитних зобов'язаннях з банком не виступають як громадяни України, а є громадянами ОСОБА_10, про що свідчать посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, видані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 липня 2006 року.
Крім цього, за позичальником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме житлове майно, а саме 1/2 3-кімнатної квартири за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, мікрорайон СонячнийАДРЕСА_2, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 06.10.2016 р.
Тому, Позивач вважає, що на житло, яке виступає предметом іпотеки, і на нього Банк просить звернути стягнення, мораторій, визначений Законом, не розповсюджується.
Також, в житловому будинку, який є предметом іпотеки за іпотечним договором № 230 від 21.11.2007p., зареєстровані Відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (Відповідач-4), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Відповідач-5) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач-6), про що свідчать довідки від 09.10.2015 р. органів державної міграційної служби України (копії наявні в матеріалах справи).
У зв'язку з цим Позивач звертає увагу суду, що відповідно до заяви іпотекодавця житлового будинку ОСОБА_2 від 21.11.2007 р. (на момент укладення іпотечного договору), засвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, останнім повідомляється, що у житловому будинку № 2в, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул..60-річчя Жовтня, який він передає в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», малолітні та неповнолітні особи не проживають та не зареєстровані. Зазначене іпотекодавцем підтверджується довідкою Голови квартального комітету від 12.11.2007 р. З довідки Голови квартального комітету, отриманої Банком станом на 07.10.2015 p., вбачається, що у житловому будинку, який перебуває в іпотеці Банку, мешкають ОСОБА_2, ОСОБА_1, син ОСОБА_3. Але згодом в житловому будинку зареєструвались ОСОБА_4 та її діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка від 09.10.2015 р. органів державної міграційної служби України.
Приймаючи до уваги, що Відповідач-4 ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_11 були зареєстровані у житловому будинку без погодження з Банком, а також те, що у власності Відповідача-1 ОСОБА_1 є 1/2 квартири № 125 в будинку 21 мікрорайону Сонячного у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності № С 75а від 12.01.2007 p., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, Позивач вважає можливим виселити всіх мешканців з житлового будинку, що перебуває в іпотеці банку, з наданням постійного житла в іншій вищезазначеній квартирі, що перебуває у власності Позичальника.
У судове засідання позивач не зявився, від його представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Третя особа у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи від її представника наявна заява про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення на підставі доказів, які наявні у справі з урахуванням житлових прав дітей.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
21 листопада 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до Статуту змінено на публічне акціонерне товариство (далі - Позивач, Кредитор, Банк) і ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1, Позичальник, Боржник) був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 230 (далі - Кредитний договір), на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 100000 (Сто тисяч) доларів США зі сплатою 12,5% річних на споживчі потреби терміном повернення не пізніше 20 листопада 2017 р.
Згідно з Додатковим договором № 1 від 01.09.2008 р. до Кредитного договору сторони домовились про зміну відсоткової ставки за кредитом з 12,5% річних на 13,5% річних. А згідно з Додатковим договором № 5 від 26.06.2012 р. до Кредитного договору сторони визначили остаточним терміном повернення кредиту 20 листопада 2020 року.
В якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_2 (далі Відповідач-2, Іпотекодавець) були укладені:
- іпотечний договір № 230 від 21.11.2007 p., згідно з яким в іпотеку Позивачу була надана нерухомість, а саме - житловий будинок загальною площею 203,3 кв.м., житловою площею 90,8кв.м. разом з вбудованими господарськими приміщеннями: літня кухня (Б-1), літня кухня (В-1), сарай (Г-1), гараж (Д-1), сарай-котельня (Е-1), огорожа (1), зливна яма (3), - за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.60-річчя Жовтня (Ялтинська), буд.2в.;
- іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007 p., згідно з яким в іпотеку Позивачу була надана нерухомість, а саме - павільйон з навісом, який складається з: павільйону (А-1) загальною площею 32,4кв.м., нежитловою площею 23,2кв.м.; навісу (Б-1), замощення (І), - за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Крупської (ОСОБА_8), буд.52.
Також, в якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_3 (далі - Відповідач-3, Поручитель) був укладений договір поруки № 230/1 від 26.06.2012 p., згідно з яким останній зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
На теперішній час кредит і відсотки по кредиту Відповідачем-1 належним чином не сплачуються.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.2.2.2. розділу 2 Кредитного договору Банк має право «Дострокового повернення суми Кредиту в цілому або визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором, зокрема затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим Договором на один календарний місяць».
Відповідно до п.3.2.2. розділу 3 Кредитного договору Банк має право «При виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно».
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст.ст. 549-551 ЦК України передбачається відповідальність боржника перед кредитором у вигляді неустойки, розмір якої встановлюється договором.
Відповідно до п.5.2. розділу 5 Кредитного договору «За порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми Кредиту та/або сплаті процентів за користування Кредитом, Позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6- І45цс14 у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Згідно з ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Згідно з ст.554 ЦК України У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники... Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до п.2.1. розділу 2 Права та зобовязання сторін Договору поруки «у разі порушення Боржником виконання зобовязання Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання зобовязання Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором».
Відповідно до п.2.4. розділу 2 Права та зобовязання сторін Договору поруки «якщо при настанні строку платежу відповідно до Кредитного договору Боржником не буде сплачено платіж Кредитору, Боржник та/або Кредитор зобовязуються повідомляти Поручителя про прострочення платежу».
Відповідно до п.2.5. розділу 2 Права та зобовязання сторін Договору поруки «поручитель зобов'язується протягом п'яти календарних днів з моменту отримання повідомлення Кредитора або Боржника згідно з п.2.4. даного договору виплатити несплачену Боржником суму Кредитору».
Відповідно до п.3.1.3. розділу 3 Іпотечного договору «іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором та/або цим Договором, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання Боржником ОСОБА_12 за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 1 (одного) місяця».
Згідно з ст.1 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Згідно з ст.33 Закону України Про іпотеку «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки...».
Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за рішенням суду.
Відповідно до ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою ... забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі ... рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Зазначені заходи дадуть змогу належним чином, через органи державної виконавчої служби, передати предмет іпотеки від іпотекодавця іпотекодержателю, протягом всього часу до реалізації предмету іпотеки останньому мати можливість доступу до нього, приймати заходи належного зберігання предмету іпотеки, підготовки необхідних документів для його продажу.
У звязку з порушенням зобовязання по Кредитному договору на адресу Відповідачів була направлена вимога від 20.03.2015 р. вих.№ 354 про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та неустойки протягом 30 (Тридцяти) календарних днів, яка залишилась невиконаною.
Також, Позивач зазначає, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
У зв'язку з цим Позивач звертає увагу суду на те, що позичальник та майновий поручитель у кредитних зобов'язаннях з банком не виступають як громадяни України, а є громадянами ОСОБА_10, про що свідчать посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, видані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 липня 2006 року.
Тому, суд вважає, що на житло, яке виступає предметом іпотеки, і на нього Банк просить звернути стягнення, мораторій, визначений Законом, не розповсюджується.
Крім цього, в житловому будинку, який є предметом іпотеки за іпотечним договором № 230 від 21.11.2007 p., зареєстровані Відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (Відповідач-4), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Відповідач-5) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач-6), про що свідчать копії довідки від 09.10.2015 р. органів державної міграційної служби України.
Відповідно до заяви іпотекодавця житлового будинку ОСОБА_2 від 21.11.2007 р. (на момент укладення іпотечного договору), засвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, останнім повідомляється, що у житловому будинку № 2в, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул..60-річчя Жовтня, який він передає в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», малолітні та неповнолітні особи не проживають та не зареєстровані. Зазначене іпотекодавцем підтверджується довідкою Голови квартального комітету від 12.11.2007 р.
З довідки Голови квартального комітету, отриманої Банком станом на 07.10.2015 p., вбачається, що у житловому будинку, який перебуває в іпотеці Банку, мешкають ОСОБА_2, ОСОБА_1, син ОСОБА_3. Але згодом в житловому будинку зареєструвались ОСОБА_4 та її діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка від 09.10.2015 р. органів державної міграційної служби України.
Відповідно до пункту 3.3.1. розділу 3 «Права та обов'язки Сторін» іпотекодавець зобов'язаний без попереднього письмового дозволу іпотекодержателя не відчужувати, не міняти, не передавати Предмет іпотеки в найм (оренду), не встановлювати інші обтяження щодо Предмета іпотеки.
У зв'язку з вищевикладеним документальне підтвердження реєстрації Відповідачем-2 Відповідача-4 ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей у житловому будинку всупереч зазначеній умові іпотечного договору є підставою вважати реєстрацію останніх. як перешкоджання права Банку на звернення стягнення на цей житловий будинок.
Згідно з ст.39 Закону України „Про іпотеку" „Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення". Згідно з частиною першою ст.40 Закону України «Про іпотеку» «Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом».
Згідно положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми і грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України приходить до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-61цс 15, яка в силу ст.3607 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. у справі № 6-1205цс15.
Згідно із звітом про незалежну оцінку, складеним незалежним оцінювачем ОСОБА_13 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 597/15 від 23.07.2015 p., виданий Фондом державного майна України), вартість павільйону з навісом по вул. Крупської (ОСОБА_8), буд.52 в м. Мелітополь Запорізької області станом на 01 листопада 2016 р. складає 586194 (П'ятсот вісімдесят шість тисяч сто дев'яносто чотири) гривень 00 коп.
Згідно з пунктом 1.3. іпотечного договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки (житлового будинку) становить 700000 (Сімсот тисяч) гривень.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами.
В той же час, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження обставина, на яку посилається позивач, що за позичальником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме житлове майно, а саме 1/2 3-кімнатної квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон СонячнийАДРЕСА_2. Було встановлено, що вказане житлове приміщення не належить відповідачці ОСОБА_1, а зареєстроване за іншою особою ОСОБА_14 Тому в частині вимог щодо надання відповідачам постійного житла у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, мікрорайон СонячнийАДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки вони є безпідставними та порушують права інших осіб.
Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені ним судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору: за вимогу майнового характеру в сумі 3654,00 грн.; за вимогу немайнового характеру в частині стосується передачі в управління АТ «Ощадбанк» павільйону з навісом за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Крупської, (ОСОБА_8), буд.52 в сумі 243,60грн.; за вимогу немайнового характеру в частині, що стосується виселення з житла в сумі 1218,00грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212- 215,224-226 ЦПК України, суд
Виселити ОСОБА_1, 16.09.1958р.н., ОСОБА_2, 01.08.1953р.н., ОСОБА_3, 22.05.1986р.н., ОСОБА_4, 08.04.1981р.н., ОСОБА_5, 2000р.н., та ОСОБА_6, 2011р.н., з житлової площі житлового будинку № 2в по вул.60-річчя Жовтня (Ялтинська) в м.Мелітополь Запорізької області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В.Горбачова