У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 1984 року мешкала разом із ОСОБА_5 однією сім'єю, а у зареєстрованому шлюбі перебували з 20 січня 1994 року, який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2014 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 2 вересня 1991 року відповідач придбав домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За період з 1995 року до 2009 року ними здійснено реконструкцію житлового будинку та будівництво надвірних господарських будівель. Проте після розірвання шлюбу відповідач не визнає її право на спільно нажите майно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя садибу по АДРЕСА_1 та виділити їй в натурі 1/2 частку майна, встановивши порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 садибу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування садибою в рівних частках згідно з варіантом № 1 порядку користування житловим будинком, надвірними будівлями і спорудами та земельною ділянкою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідач на час набуття права власності на спірне домоволодіння перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і шлюб між ними розірвано лише 18 січня 1993 року. Крім того, з повідомленням про початок виконання будівельних робіт відповідач звернувся вже після розірвання шлюбу з позивачем - 23 червня 2014 року, а декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована 8 липня 2014 року.

При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що спірне домоволодіння істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок здійснення за період їхнього з відповідачем шлюбу поліпшення, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта