Справа № 199/4851/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, яка також діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2007р. У зазначеній квартирі за згодою позивача та її чоловіка ОСОБА_4 проживав їх син ОСОБА_5 зі своєю сім'єю - дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.н. Всі члени сім'ї сина у вказаній квартирі за їх згодою були зареєстровані 05.10.2007р.

З серпня 2015 рокур. і по теперешній час відповідач із сином не проживає в АДРЕСА_3 не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в квартирі немає. У зв'язку з цим, позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

У свою чергу відповідач, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, зазначивши, що вона 12.11.2005 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_1, від шлюбу в них народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після придбання у власність квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 вселила до неї свого сина та невістку, відповідача по справі, як членів сім'ї та дозволила проживати в ній, після народження дитина їх також була зареєстрована в зазначеній квартирі. З кінця 2015 року шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично припинилися їх шлюб розпався. З того часу відповідачка ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, разом створювати нестерпні умови проживання, вимагали звільнити приміщення, у зв'язку з чим вона була вимушена 5.01.2016 року звільнити квартиру.

Відповідач вважає, що у зв'язку з припиненням сімейних відносин з позивачем та її сином, вона та її малолітня дитина не втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 а тому просить суд визнати за нею та її малолітнім сином ОСОБА_3 право користування квартирою та вселити їх до зазначеного житла.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти первісного позову позову, посилаючись не те, що позивачі чинять перешкоди у здійсненні права користування квартирою, підтримали зустрічний позов в повному обсязі надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав первісний позов, та заперечував проти зустрічного позову в повному обсязі.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, а також третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про місце дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, орган опіки та піклування надав заяву про вирішення питання відповідно до чинного законодавства.

У судове засідання 06 липня 2017 року сторони чи їх представники до суду не з'явились, надали чергові заяви про відкладення розгляду справи, проте, суд з урахуванням того, що сторони надали пояснення та докази на обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому суд, зважаючи на розумні строки розгляду справи, вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність сторін

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, попитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, у задоволенні первісного позову відмовити та вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2007 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Майно належить позивачу та треті особі ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

У зазначеній квартирі за згодою позивача та її чоловіка ОСОБА_4 згідно вимог закону були вселені їх син ОСОБА_5 зі своєю сім'єю - дружиною, ОСОБА_2, та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.н. та в установленому законом порядку зареєстровані за місцем проживання.

Відповідач по справі та її малолітній син з 05 січня 2016 року та дотеперішній час в квартирі не проживають, що підтверджується поясненнями відповідача, позовною заявою позивача в первісній редакції, зверненнями ОСОБА_5 до органів опіки та піклування щодо часу, з якого відповідач з сином не проживають в спірній квартирі, довідкою КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» про факт знаходження малолітньої дитин ОСОБА_3 та його матері в квартирі АДРЕСА_1 під час надання медичної допомоги. Доводи позивача про непроживання відповідача з дитиною з серпня 2015 року належними та допустимими доказами не підтверджено.

Позивач перешкоджає відповідачу та її малолітній дитині користуватись житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 оскільки має намір продати вказану квартиру, що підтвердила в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами той факт, що відповідач з сином не проживають у спірній квартирі понад один рік, суд вважає відмовити у задоволені первісних позовних вимог позивача щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1

проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення

сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оскільки відповідач та її малолітній син був позбавлений житла відповідачем без рішення суду, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо усунення йому перешкод у користуванні житлом шляхом його вселення є обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні.

У частині позовних вимог щодо визнання права користування спірною квартирою суд вважає відмовити, оскільки право користування виникло у позивача за зустрічним позовом з моменту вселення в квартиру АДРЕСА_1 як члена сім'ї власника.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,20 грн. В іншій частині судові витрати, а саме витрати у вигляді правової допомоги, належними та допустимими доказами суду не підтверджені, оскільки не надано погодинний розрахунок часу, витраченого на надання такої допомоги.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,- відмовити.

Позов ОСОБА_2, яка також діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 та її малолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з судового збору, в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня отримання його копії.

Суддя