Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1155/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.,

особи, які приймають участь у справі: позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, 21 червня 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами №6 по вулиці Першого Травня в с. Тимкове, Кодимського району, Одеської області

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила наступне. 15 серпня 2016 року вона придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами №6 по вулиці Першого Травня в с. Тимкове, Кодимського району, Одеської області. Ціна угоди склала 1300 долари США (33830,03 грн.). Умови угоди були такі. Вона сплатила ОСОБА_3 всю обумовлену суму грошей за будинок і після цього той передає їй будинок. Про отримання грошей ОСОБА_3 написав розписку. Після цього вони усно погодили оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Однак 20 вересня 2016 року ОСОБА_3 помер. Вона в теперішній час мешкає в придбаному житлі. Після смерті ОСОБА_3 його спадкоємцем залишилась відповідач, однак та не бажає оформляти договір купівлі-продажу. Все вище викладене і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами №6 по вулиці Першого Травня в с. Тимкове, Кодимського району, Одеської області від 15 серпня 2016 року дійсною та визнати нею право власності на це майно.

В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнає в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, у звязку з цим вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши вимоги позивача та надані письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та правочини, а також інші юридичні факти (п.п.1,4 ч.2 ст.11 ЦК).

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача з'ясовується предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

З позовної заяви позивача вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (у вигляді розписки) від 15 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, позивачеві було продано за 33830,03 грн. житловий будинок з надвірними спорудами №6, який розташований в с. Тимкове, Кодимського району, Одеської області по вулиці Першого Травня,6 (а.с.9).

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення вказаних правочинів виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов ( ціна, передача у власність).

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ такої категорії суди повинні зясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договір може бути визнано дійсним з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, власником спірного майна є ОСОБА_3 (Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №32269499, виданий 01 грудня 2011 року Кодимським районним бюро технічної інвентаризації) (а.с.24).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №466553, виданого 20 вересня 2016 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стну Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер 20 вересня 2016 року (а.с. 8).

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Позивач повністю виконала умови угоди, і не оформлення цієї угоди нотаріально не є її винними діями або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЯК №393516, виданого 01 грудня 1968 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьком народженої 17 листопада 1968 року ОСОБА_4 є ОСОБА_3 (а.с.19). Згідно рішення Кодимського районного народного суду від 30 січня 1991 року (справа №2-39/1991 р.), шлюб між ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_6 і ОСОБА_5 розірвано (а.с.18). Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ №435556, виданого 14 березня 1992 року Тиманівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, після укладення шлюбу з ОСОБА_7, ОСОБА_8 присвоєне прізвище «Карась»,(а.с.20).

Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України спадкоємець не відмовилась від спадщини.

З огляду на викладене суд констатує, що захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд прийшов до переконання, що договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами №6 по вулиці Першого Травня від 15 серпня 2016 року в с. Тимкове Кодимського району Одеської області, вартістю 33830,03 грн. між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, слід визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на це нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 638,655, 220 ч.2 ЦК України ст.ст.10,60, 174, 213,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити в повному обсязі.

Правочин купівлі-продажу житлового будинку №6 з надвірними спорудами по вул. Першого Травня в с. Тимкове Кодимського району, Одеської області від 15 серпня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 6 з надвірними спорудами по вул. Першого Травня в с. Тимкове Кодимського району Одеської області, вартістю 33830,03 грн., яке набувається з моменту державної реєстрації.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І.ГУРА