Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Селянського фермерського господарства «Конкурент» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до СФГ «Конкурент» про відшкодування шкоди.

На обґрунтування позову вказав, що між ОСОБА_6 та головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області було укладеного договори оренди земельних ділянок № № 139, 141, 246 на території Білянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Біла, Липовецького району Вінницької області площами: 17.2336 га., 15.6008 га та 57.0907 га, якими самовільно заволодів відповідач СФГ «Конкурент». На цих земельних ділянках відповідач СФГ «Конкурент» здійснило посіви озимої пшениці та зібрав вирощений урожай, який, на думку позивача, належить йому, чим завдав останньому шкоди в розмірі вартості зібраного врожаю - 2 489 264 грн 42 коп., які ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з СФГ «Конкурент» на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 2 489 264 грн 42 коп.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року рішення місцевого суду скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до договорів оренди землі № 246 від 31 грудня 2013 року, № 139 від 29 листопада 2013 року, № 141 від 29 листопада 2013 року Головне управління Держземагенства у Вінницькій області передало, а ОСОБА_6 прийняв в оренду земельні ділянки площами: 17.2336 га., 15.6008 га та 57.0907 га, які розташовані на території Білянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Біла, Липовецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Зазначені земельні ділянки були передані ОСОБА_6 у зв'язку із створенням ним 27 лютого 2014 року фермерського господарства «Зінденс» (далі − ФГ «Зінденс»).

Передані ФГ «Зінденс» зазначені вище земельні ділянки оброблялись СФГ «Конкурент», тобто ще одним суб'єктом підприємницької діяльності, внаслідок чого між сторонами виник спір.

З акту обстеження земельної ділянки №17а/14 та уніфікованої форми акту перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства від 10 квітня 2014 року вбачається, що спірні земельні ділянки використовуються ФГ «Зінденс», головою якого є ОСОБА_6

Згідно з рішенням Господарського суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом СФГ «Конкурент» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької РДА, ФГ «Зінденс», ОСОБА_6 про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування їх державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем, яким зокрема визнано недійсними договори оренди землі № 246 від 31 грудня 2013 року, № 139 від 29 листопада 2013 року, № 141 від 29 листопада 2013 року та скасовано їх державну реєстрацію.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 року зазначене рішення Господарського суду Вінницької області залишено без змін.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема, за ст. ст. 1, 12 ГПК України віднесено до компетенції господарських судів.

Також у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для ведення фермерського господарства, відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України підсудні господарським судам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 згаданого Закону передбачено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки даний спір виник з приводу земельних ділянок, які були видані фізичним особам для ведення фермерського господарства і в подальшому використовуються ними у господарській діяльності фермерського господарства, а тому справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте повністю із вказаним висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що предметом судового спору є звернення ОСОБА_6 як фізичної особи щодо стягнення матеріальної шкоди із СФГ «Конкурент».

Вимог щодо вирішення питань пов'язаних із створенням, діяльністю, фермерського господарства позивач у суді не заявляв.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не повністю врахував предмет судового спору і вимоги, заявлені у суді першої інстанції, дійшовши передчасного висновку про те, що між сторонами виник спір з приводу діяльності фермерського господарського.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак