Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/89/17 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Гансецької І.А., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 умисно вбив її чоловіка, ОСОБА_3, який знаходився на стаціонарному лікуванні в Овруцькій ЦРЛ. Через злочинні дії відповідача вона понесла витрати. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача витрати на поховання чоловіка та спорудження надгробного пам'ятника в сумі 55 277,63 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

Моральну шкоду обґрунтовувала глибокими душевними стражданнями, яких вона зазнала через насильницьке позбавлення її чоловіка життя, передчасну втрату коханої людини та батька її дітей, раптовим погіршенням її здоров'я після смерті чоловіка.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що з огляду на психічний стан, у якому перебував ОСОБА_2 у момент скоєння ним умисного вбивства, він є неосудним. Проте відповідач має повну цивільну дієздатність, тому може бути стороною в цивільному процесі, а відтак має нести матеріальну відповідальність за спричинену ним шкоду. Зазначає, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що відповідач сам довів себе до стану, в якому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в результаті зловживання ним спиртними напоями, а тому спричинена ним шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що позивач не довела перебування відповідача в момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння в стані алкогольного сп'яніння та не надала доказів на підтвердження свого матеріального становища і не заявляла клопотань про встановлення матеріального становища відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в палаті Овруцької центральної районної лікарні ОСОБА_2 руками зірвав з лікарняного ліжка металеве бильце, яким наніс ОСОБА_3 удари по голові, внаслідок яких останній помер від відкритої черепно-мозкової травми.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року в частині щодо застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру скасовано та постановлено нову ухвалу, якою застосовано до ОСОБА_2 за вчинення суспільно-небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді його госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом (а.с.215-219, 275-280 матеріалів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру).

За таких обставин, ОСОБА_2 вчинив умисне вбивство ОСОБА_3, але на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_2 не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними.

Нездатність фізичної особи усвідомлювати характер і значення своїх дій або керувати ними свідчить про відсутність її вини у завданні шкоди, тому згідно загального правила відшкодування шкоди, деліктоздатна особа за даної обставини не несе відповідальності за завдану шкоду.

Проте із загального правила є винятки. Так, відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1186 ЦК України якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.

Тобто дані обставини не свідчать про відсутність вини заподіювача шкоди.

Із довідки головного лікаря Овруцької ЦРЛ за №707 убачається, що 22 квітня 2016 року ОСОБА_2 каретою швидкої допомоги доставлявся до лікарні. Останньому був поставлений діагноз «Алкогольна епілепсія» і показана госпіталізація у ВАІТ, але хворий від лікування категорично відмовився та поїхав додому, про що зафіксовано у стаціонарному журналі за номером 2577 (а.с.101).

Із описової частини висновку судово-психіатричного експерта від 10 травня 2016 року №174-2016 також убачається, що 22 квітня 2016 року в ОСОБА_2 виник судомний напад (як передвісник алкогольного делірію), внаслідок якого останній впав з кузова причепа та отримав закриту травму грудної клітини (а.с.80-83).

Однак наступного дня, 23 квітня 2016 року, отримані травми вдалися у знаки, що змусило ОСОБА_2 звернутися за медичною допомогою вдруге.

У висновку експерта також відмічено систематичне зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями впродовж останніх шести місяців та діагностовано алкогольний делірій.

Лікарською комісією при Житомирському облнаркодиспансері (Д-172) у ОСОБА_2 встановлено психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності.

ОСОБА_2 в період вчинення інкримінованого йому діяння виявляв клінічні ознаки психічних та поведінкових розладів, внаслідок вживання алкогольних напоїв, стан відміни з делірієм, який ускладнився судомним припадком, знаходився в стані гострого алкогольного психозу (алкогольного делірія) на фоні різкого припинення вживання алкогольних напоїв, у вигляді порушення сну, тривоги, наявності зорових та слухових галюцинацій неприємного змісту, виказував маячні ідеї переслідування, особливого значення, керувався ними в своїх діях, його дії відповідали та підкорювалися змісту хворобливих переживань. Дані клінічні ознаки відповідають критеріям шифру F 10.41 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Ступінь психічних розладів у ОСОБА_2 в той період була настільки виражена, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновок судово-психіатричного експерта від 10 травня 2016 року №174-2016).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходиться до висновку про те, що хоча ОСОБА_2 у момент вбивства ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, але він сам довів себе до такого стану через систематичне зловживання спиртними напоями впродовж останніх шести місяців та, як наслідок, набув синдром алкогольної залежності. Неотримання чергової дози спровокувало припадок, а у подальшому розвилося у гострий алкогольний психоз, який призвів до вчинення ним злочину.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення абзацу другого ч.1 ст.1186 ЦК України, помилково застосувавши положення абзацу першого цієї статті.

ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність, оскільки зворотного не доведено, а відтак є належним відповідачем, тому на нього покладається обов'язок на загальних підставах відшкодовувати завдану ним внаслідок злочину шкоду, з огляду на положення абзацу другого ч.1 ст.1186 ЦК України.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Позивач просить відшкодувати наступні понесені нею витрати в сумі 55 277,63 грн., які складаються із: 5 075,06 грн. на організацію та проведення поховання (копання могили, оформлення документів тощо, а.с.124-127 матеріалів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, що підтверджуються договором від 25 квітня 2016 року, квитанцією від 25 квітня 2016 року на суму 5 075,06 грн., договором-замовленням №1-4030 на організацію та проведення поховання); 6 225 грн. на придбання труни, одягу для покійного, поховальні обряди тощо, що підтверджуються товарним чеком від 25 квітня 2016 року №105 (а.с.128 матеріалів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру); 13 134,57 грн. вартості поминального обіду; 5 743 грн. вартості білетів для сина для приїзду його на похорони батька; 25 100 грн. вартості виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі тощо (а.с.37-42).

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, зокрема, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до ст.8 ЦК України, якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за замістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно з постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року №45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» гранична вартість виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок тощо становить для Житомирської області 2 200 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів задовольняє вимоги позивача щодо відшкодування витрат на поховання частково. Так, із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені нею витрати на копання могили, оформлення документів, придбання труни, одягу, поховальні обряди в сумі 11 300,06 грн. та на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 2 200 грн., всього в сумі 13 500 грн. 06 коп. (11 300,06+2 200). Не підлягають до відшкодування витрати на поминальний обід, який проводиться після поховання (13 134,57 грн.), витрати на білети для рідних, які не є витратами у розумінні ст.1201 ЦК України (5 743 грн.), а також решта суми на спорудження надгробного пам'ятника, яка перевищує граничну вартість стандартних пам'ятників у відповідній місцевості (22 900 грн.), тобто відмовляється у стягненні витрат на загальну суму 41 777,57 грн. (13 134,57+5 743+22 900).

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю.

Позивач доводиться дружиною померлому, що не оспорюється, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст.61 ЦПК України.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Визначаючись із розміром грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що позивач зазнала глибоких душевних страждань, пов'язаних із несподіваною протиправною поведінкою відповідача, який насильно позбавив її чоловіка, а дітей - батька, відібравши найцінніше, що є у людини, - життя. Ця втрата невідновна та тягне вимушені зміни у житті позивача. Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що погіршення стану здоров'я позивача має причино-наслідковий зв'язок із смертю чоловіка, а відтак у відшкодування моральної шкоди стягується сума 20 000 грн., у відшкодуванні решти - відмовляється, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, яке ухвалене не відповідно до обставин справи і з неправильним застосуванням норми матеріального права та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє частково, стягуючи з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків - 13 500,06 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовляється за безпідставністю.

Судовий збір в сумі 1 280 грн., від сплати якого при поданні позову до суду позивач була звільнена, згідно зі ст.88 ЦПК України покладається на відповідача, пропорційно до задоволених вимог, та стягується в дохід держави.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 500 грн. 06 коп. у рахунок відшкодування матеріальних збитків та 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 280 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: