АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2592/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
договорів позики, кредиту,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

20 жовтня 2016 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останнім отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_2 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 31 серпня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 18 804,38 грн., де: заборгованість за кредитом 1 269,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 13 133,37 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3 030,00 грн.; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 871,64 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь вищевказану заборгованість.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи. Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту укладення кредитного договору не відповідають фактичним обставинам справи. Не надано належної оцінки письмовим доказам, з яких вбачається факт укладення кредитного договору, а саме анкеті-заяві, яку було власноруч підписано відповідачем, Умовам та правилам надання банківських послуг, Тарифам банку, що є складовими частинами договору. Також не було прийнято до уваги, що відповідачу було видано кредитну картку, користування якою вбачається з виписки по рахунку.

До суду апеляційної інстанції сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 102, 103, 107).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позові. За час розгляду справи позивачем не було надано до суду довідку про рух коштів на рахунку відповідача, яка є належним доказом укладення кредитного договору та отримання останнім грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2011 року ОСОБА_2 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

З тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що дана заява, разом з Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також ОСОБА_2 повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та він зобовязалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (зворотний бік а.с. 4).

З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с. 5,6).

Також позивачем до суду першої інстанції було надано розрахунок заборгованості за договором від 30 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, з якого вбачається рух коштів за рахунком останнього (а.с. 3).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що при укладення в 2011 році договору кредитна картка на імя відповідача не випускалася. Відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з питанням щодо випуску кредитної картки на його імя у 2013 році. ПАТ КБ «ПриватБанк» було випущено на імя відповідача кредитну картку на умовах, викладених у договорі, укладеному 30 серпня 2011 року. Кредитні картки надавалися ОСОБА_2 на підставі даного договору двічі: 04 березня 2013 року за № 853341 та 19 листопада 2013 року за № 842676. Термін дії даних карток було встановлено до вересня та квітня 2016 року (а.с. 64).

17 жовтня 2013 року та 16 травня 2014 року ОСОБА_2 було знижено кредитний ліміт до 1 340,00 грн. та 1 270,00 грн. (а.с. 65).

З виписки по рахунку, що міститься в матеріалах справи за кредитною карткою, виданою на ім'я ОСОБА_2, вбачається факт користування нею останнім. За період з 2013 року по 31 січня 2017 року регулярно проводилися транзакції з зняття готівкових грошових коштів, розрахунку карткою, переказу грошових коштів з картки на картку, списання відсотків за використання кредитної картки, погашення заборгованості, нарахування відсотків та штрафних санкцій за порушення зобовязання тощо (а.с. 66-68).

В апеляційній скарзі представником ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що відповідно до п. 2.2. постанови НБУ від 17 грудня 2013 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» ідентифікація клієнта не є обовязковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України», зважаючи на що заповнення ОСОБА_2 нової анкети при видачі йому картки «Універсальна» не здійснювалось, оскільки останнього було вже ідентифіковано 30 серпня 2011 року.

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів, відповідно до п.1.1.7.40 «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» було зафіксовано фотографуванням (а.с. 62, 63).

Колегія суддів вважає, що дані доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та письмові докази, що містяться в матеріалах справи спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстави відсутності належних та допустимих доказів.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає вищевказані доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим під час розгляду справи фактичним даним.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено в письмовій формі кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції в цій частині не ґрунтуються на фактичних обставинах та не відповідають вимогам закону.

Таким чином анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» є договором надання банківських послуг, що підтверджується вищевказаними даними, які були викладені в тексті підписаної ОСОБА_2 анкети-заяви, та ретельно досліджені судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 в день підписання анкети-заяви про приєднання, а саме 30 серпня 2011 року, ознайомлено з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту. Також в довідці прямо зазначені фінансові умови надання платіжної карти, приклади розрахунку суми плати за користування кредитними коштами (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у памятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (а.с. 23 - зворотній бік).

Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 23 - зворотній бік).

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про отримання ОСОБА_2 кредитної картки, оскільки наявність підписаної останнім анкети-заяви, відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» свідчить про отримання кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», факт відкриття кредитної лінії та ознайомлення з правилами користування цією кредитною карткою.

На підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору та отримання кредитної картки з кредитним лімітом в розмірі 2 000,00 грн., який в подальшому неоднократно змінювався, позивачем надано до суду достатньо належних та допустимих доказів, а саме копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», довідку про умови кредитування, виписку про рух коштів за рахунком, копію фото ОСОБА_2, зроблену під час ідентифікації клієнта.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що є правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

З наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 30 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, вбачається, що станом на 31 серпня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18 804,38 грн., де: заборгованість за кредитом 1 269,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 13 133,37 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3 030,00 грн.; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 871,64 грн. (процентна складова) (а.с. 3).

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи на неодноразові виклики до суду апеляційної інстанції не зявився, доказів в спростування розміру заборгованості та інших належних та допустимих доказів по суті позовних вимог не надав.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість, що виникла за кредитним договором б/н від 31 серпня 2016 року, розмір якої становить 18 804,38 грн., де: заборгованість за кредитом 1 269,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 13 133,37 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3 030,00 грн.; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 871,64 грн. (процентна складова).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3