Справа №489/7537/15-ц 05.07.2017 05.07.2017 05.07.2017
Провадження №22-ц/784/1440/17
Справа № 489/7537/15-ц Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/1440/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий Колососький С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_8

на рішення Ленінського районного суду м Миколаєва від 18 травня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Південна товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу

за зустрічним позовом ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 предявила позов до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, поділ в натурі домоволодіння та визнання права власності.

Позивач зазначала, що 04 травня 1998 року за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_8 27/100 часток в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві, який було цього ж дня зареєстровано на Південній Товарній Біржі, а 23 травня 1998 року - в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 5052.

У серпні 2015 року вона звернулась з заявою до Державної реєстраційної служби Миколаївського міського Управління юстиції Миколаївської області для проведення державної реєстрації права власності своєї частки у зазначеному домоволодінні в державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, однак, їй було відмовлено із посиланням на відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та наявність зазначених у технічному паспорті від 25 грудня 2014 року самочинних забудов.

Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_8, якому належить 7/25 часток, та ОСОБА_7, якій належить 9/20 часток домоволодіння.

Посилаючись на те, що умови договору купівлі-продажу вона виконала у повному обсязі, з часу укладання договору постійно проживає у придбаному домоволодінні, а також, що з ОСОБА_8 наявний спір з приводу користування домоволодінням, позивач просила визнати дійсним названий договір купівлі-продажу від 04 травня 1998 року, виділити в натурі належну їй частку у домоволодінні, а також визнати за нею право власності на частину житлового будинку літ. «Б» загальною площею 20,6 м2, житловою площею 11,3 м2, допоміжною площею 9,3 м2 і на вбиральню літ. «Ю».

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 розєднано з виділенням у самостійне провадження вимог про виділення в натурі частки у домоволодінні та визнання права власності.

18 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК.

У січні 2017р. ОСОБА_8 предявив до ОСОБА_2 зустрічний позов в якому з урахуванням подальших уточнень (т.2 а.с.23) просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 27/100 часток в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві, укладений 04 травня 1998р. з тих підстав, що сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов, придбане майно не передавалось, порушені положення ст.114 ЦК УРСР, фактично мав місце не договір купівлі-продажу, а договір займу. Також ОСОБА_8 просив застосувати наслідки недійсності договору шляхом скасування реєстрації права власності, яку було здійснено КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 5052.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_8, посилаючись на незаконність рішення суду відповідно в частині відхилених вимог, просили його скасувати і ухвалити нове рішення.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_8 підлягають відповідно задоволенню та частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що сторони договору хоча й узгодили всі його істотні умови, але у звязку з тим, що продавець не повідомив іншого співвласника домоволодіння про продаж частки у спільному майні і не надано доказів ухиляння сторони угоди від її нотаріального оформлення, то відсутні підстави для визнання угоди дійсною в судовому порядку.

Вирішуючи вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.71,75,80 ЦК УРСР, тобто відмовив у задоволенні зустрічного позову у звязку із закінчення трьохрічного строку позовної давності перебіг якого почався з дня укладення оспореного договору.

Проте з такими висновками суду у повній мірі погодитись не можна.

Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до розяснень, даних Верховним Судом України в п.4, п.п. «г» п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «№ від 28 квітня 1978р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються

недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства

підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема,

договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому

числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого

будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна

на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з

сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального

оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка

виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати

угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо

сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для

укладення її були в наявності передбачені законом обмеження

(наприклад, статтями 105, 114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на

підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала

виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була

нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Саме по собі недодержання вимог ст.114 ЦК при

продажу учасником спільної часткової власності частки сторонній

особі не є підставою для визнання угоди недійсною. У даному

випадку співвласник вправі у межах установленого законом строку

вимагати переведення на нього прав і обов'язків покупця по

укладеній угоді.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 1998 року ОСОБА_8, якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 15 грудня 1997 року належало на праві власності 11/20 часток в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві продав ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 27/100 часток в цьому домоволодінні.

Згідно довідки-характеристики Миколаївського БТІ, яку було видано 28 квітня 1998р. ОСОБА_8 і на яку міститься посилання у спірному договорі, до відчужуваних продавцем 27/100 часток в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві належать в житловому буд. ОСОБА_5. «Б»: житлова кімната 3-2 житловою площею 11,30 м2, сіни літ. «б» , а також 1/3 воріт №4, 1/3 замощення №1, ? вбиральні літ. «Ю».

Зазначена частка в домоволодінні відчужена ОСОБА_9 за 2000 грн., які ним отримані від ОСОБА_2 до укладення договору купівлі-продажу.

Даний договір 04 травня 1998 року зареєстровано на Південній Товарній Біржі за №8668, а 23 травня 1998 року право власності за покупцем зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №5052.

Відсутність на самому договорі реєстраційного напису не свідчить про не здійснення реєстрації права власності, так як ця обставина підтверджена двома довідками БТІ.

Крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності саме на частку в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві, а не за №114/1, а за останньої адресою технічна інвентаризація не здійснювалась.

Співвласником в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві є також ОСОБА_7 частка якої у цьому майні складає 9/20.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2015року визначено порядок користування земельною ділянкою по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві між ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_9

ОСОБА_7 дізнавшись про відчуження ОСОБА_9 частки в домоволодінні вимог про перевід прав і обовязків покупця за договором купівлі-продажу від 04 травня 1998 року не заявляла. Більше того, вважала обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання цього договору дійсним.

Отже, передбачені ст.114 ЦК УРСР обмеження для укладання угоди відсутні.

Наявні в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві на час укладення договору купівлі-продажу самовільні споруди (літ. Амс, а.3, а.2, У, Л., К., И., З., Е., Х.) згідно вищевказаної довідки-характеристики БТІ від 28 квітня 1998р., а також довідки Ленінського райвиконкому №74 від 22 грудня 1997 року знаходились у користуванні ОСОБА_7

Таким чином, на час укладання угоди були відсутні й обмеження, передбачені ст.105 ЦК УРСР.

Що ж стосується наявності підстав для визнання договору недійсним у звязку з його удаваністю, то для цього відсутні належні докази.

Так, з 1998 року ОСОБА_2 зареєстрована у придбаному будинку і проживає в ньому протягом девятнадцяти років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2015року, з яким ОСОБА_9 погодився, ОСОБА_2 визнана землекористувачем земельної ділянки на якій розташоване спірне домоволодіння (т.1 а.с.91).

Більше того, в подальшому ОСОБА_9 предявляючи позов про визначення порядку користування земельною ділянкою визнавав ОСОБА_2 співвласником домоволодіння по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві (т.2 а.с.12).

Розписка та записи на примірнику договору-купівлі продажу щодо правовідносин займу (т.1 а.с.139,140) зроблені самим ОСОБА_9 і датовані відповідно 03 травня 1998р. та 10 липня 2007р., тобто стосуються періодів, які не збігаються з датою укладення спірного договору.

До того ж ОСОБА_2 є людиною похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1) та малограмотною, що визнавалось й самим відповідачем.

Самочинні забудови (нежитлова прибудова літ. «А!» загальною площею 20,30 м2, відкрита веранда літ. «а4» площею 11,80 м2) зазначені у технічному паспорті від 25 грудня 2014 року були здійснені ОСОБА_7, перебувають у її користуванні і розташовані на виділеній їй за названим рішенням суду земельній ділянці.

Ухиляння будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.6 Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 13грудня 1995р. №56, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996п. за №31/056 відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а ст.15 Закону «Про товарну біржу» реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в БТІ) та реальним - після спливу значного часу від виконання угоди відповідач почав заперечувати проти позову ОСОБА_2 і предявив зустрічний позов про визнання договору недійсним.

Таким чином, перешкод, передбачених ст.ст.105,114 ЦК УРСР для укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_9 і ОСОБА_2 не було, а факти досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам угоди, її виконання, а також ухилення продавця від нотаріального оформлення угоди є доведеними, а тому наявні підстави, передбачені ч.2 ст.47 цього Кодексу для задоволення первісного позову.

Визнання угоди дійсною виключає можливість задоволення зустрічного позову, а так як суд відмов у цих вимогах з інших підстав - у звязку пропуском строку позовної давності, тобто дійшов до такого висновку з порушенням матеріального права, то наявні підстави й для скасування рішення суду і в цій частині.

Ухвалення рішення на користь первісного позивача є підставою (ст.88 ЦПК) для відшкодування за рахунок відповідача судових витрат у звязку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_8 відповідно задовольнити та задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м Миколаєва від 18 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 04 травня 1998 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_2, зареєстрований 04 травня 1998 року на Південній Товарній Біржі за №8668 та 23 травня 1998 року в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №5052, за яким ОСОБА_2 набула у власність 27/100 часток в домоволодінні по вул. Кірова, 114 в м. Миколаєві до яких належить: в житловому буд. ОСОБА_5. «Б» житлова кімната 3-2 житловою площею 11,30 м2, сіни літ. «б», а також 1/3 воріт №4, 1/3 замощення №1, ? вбиральні літ. «Ю».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 1023 грн. 12 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: