Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 30 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ 103773-CRED, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 2 805 дол. США зі сплатою 25 % річних та строком користування до

25 листопада 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

30 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Судовим наказом Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15 592 грн

36 коп.

Враховуючи, що зазначений судовий наказ тривалий час відповідачами не виконувався, утворилась заборгованість по процентах, яка станом на

28 січня 2016 року становила 3 618 дол. США, що еквівалентно 89 979 грн

66 коп., та яку ПАТ «КБ «Приватбанк» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від

11 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №103773-CRED від 30 листопада 2007 року - 3 618 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти складає 89 979 грн 66 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня

2016 року рішення Білозерського районного суду Херсонської області від

11 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» є законними, обґрунтованими та такими, що заявлені в межах строку позовної давності, передбаченого п. 5.7 кредитного договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, щодо розрахунку заборгованості, включення платежів, сплачених на виконання судового наказу та щодо здійснення останніх платежів за договором. Надані докази є суд вважав недостатніми для встановлення фактичних обставин у справі та перевірки дотримання строків позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16.

Враховуючи, що судовий наказ Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15 592 грн 36 коп., було виконано лише у лютому

2016 року, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь банку процентів за користування кредитними коштами.

Водночас, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Беручи до уваги те, що в процесі виконання судового наказу Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року заборгованість стягувалась за 25 платіжними дорученнями, починаючи з

01 січня 2007 року по 30 червня 2016 року, та встановивши наявність розбіжностей у розрахунку заборгованості, наданого позивачем, зокрема щодо неврахування суми коштів, сплачених відповідачами на виконання вказаного судового наказу, судом апеляційної інстанції з метою правильного вирішення спору було двічі витребувано у ПАТ «КБ «ПриватБанк» повний розрахунок заборгованості (ухвали апеляційного суду від 07 липня 2016 року (а.с. 160) та від 08 вересня 2016 року (а.с. 202-203).

Однак, ухвали суду апеляційної інстанції про витребування доказів залишились без належного виконання, розрахунок з урахуванням сум, сплачених відповідачами на виконання судового наказу Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року, позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суди розглядають цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк».

Доводи касаційної скарги, що відповідачами було здійснено останні платежі в грудні 2015 року, а тому відбулось переривання строку позовної давності, є безпідставними та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана