Справа № 308/1341/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Віраг Е.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 до відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації, Ужгородської районної ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що наказом начальника ВОЗ Ужгородської РДА №698-К від 20 жовтня 2015 року його було призначено головним лікарем Ужгородської центральної районної лікарні з 20 жовтня 2015 року. З огляду на його багаторічний досвід, в т.ч. на управлінських посадах, враховуючи те, що він повністю відповідав кваліфікаційним вимогам МОЗ України, за погодженням з постійною комісією Ужгородської районної ради з питань охорони здоровя, соціального захисту, в справах пенсіонерів, ветеранів, інвалідів та учасників бойових дій (протокол від 19 жовтня 20215 року) його було призначено головним лікарем Ужгородської ЦРЛ та внесено запис до трудової книжки під №31 про прийом на роботу. Вказує, що в подальшому без будь якого повідомлення, пояснення чи попередження наказом начальника ВОЗ ОСОБА_4, №164 від 28 грудня 2015 року наказ від 20 жовтня 2015 року №698-К про призначене його головним лікарем Ужгородської ЦРЛ визнано таким, що втратив чинність. Із вказаним наказом був ознайомлений 12 січня 2016 року. Вважає оскаржуваний наказ незаконним необґрунтованим, та таким , що грубо порушує його права. Вказує, що за загальним правилом будь-яке звільнення особи має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену КЗпП України. Трудовим законодавством передбачено підстави припиненні трудового договору ст. 36 КЗпП України, зокрема розірвання такого з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Вказує, що йому невідомо з якої причини його звільнено та по якій статті КЗпП України, адже втрата чинності наказу про прийняття на роботу не є передбаченою трудовим законодавством підставою для звільнення. Всі перераховані в ст.ст. 40,41 КЗпП України випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в даному випадку відсутні , а відтак наказ від 28 грудня 20115 року є незаконним.

Крім того вказує, що відповідно до п.3.2 Статуту КЗ «Ужгородська ЦРЛ, що був затверджений рішенням сесії Ужгородської районної ради №624 від 16 жовтня 2015 року» головний лікар призначається і звільняється начальником ВОЗ Ужгородської РДА за погодженням з профільною депутатською постійною комісією Ужгородської райрадою. Однак начальник ВОЗ перед виданням оскаржуваного наказу погодження від профільної комісії не отримав.

В порядку ст. 31 ЦПК України позивач збільшив позовні вимоги та просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ начальника відділу охорони здоровя Ужгородської РДА №164 від 28 жовтня 2015 року; поновити його на посаді головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні з 28 грудня 2015 року; Стягнути з відділу охорони здоровя Ужгородської РДА на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період роботи на посаді головного лікаря Ужгородської ЦРЛ з 20 жовтня 2015 року по 28 грудня 2015 року, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року по день винесення рішення.

Під час розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати з 20.10.2015 року по 28.10.2015 року, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив суд : визнати протиправним та скасувати наказ начальника відділу охорони здоровя Ужгородської РДА №164 від 28 жовтня 2015 року; поновити його на посаді головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні з 28 грудня 2015 року

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представника відповідача - відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення зменшеного позову.

Відповідач представник Ужгородської районної ради Закарпатської області в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу начальника відділу охорони здоровя Ужгородської районної державної адміністрації №698-К від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_3 призначено головним лікарем Ужгородської центральної районної лікарні з 20 жовтня 2015 року. Підстава: заява ОСОБА_3 від 19 жовтня 2015 року. Протокол засідання постійної комісії Ужгородської районної ради з питань охорони здоровя, соціального захисту, у справах пенсіонерів, ветеранів, інвалідів та учасників бойових дій від 19 жовтня 2015 року.

Згідно протоколу засідання постійної комісії Ужгородської районної ради з питань охорони здоровя, соціального захисту, в справах пенсіонерів, ветеранів, інвалідів та учасників бойових дій від 19 жовтня 2015 року рекомендовано погодити призначення кандидатури ОСОБА_3 на посаду головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні.

Відповідно до наказу №164 від 28 грудня 2015 року «Про визнання таким, що втратив чинність наказ від 20 жовтня 2015 року №698-к», визнано таким, що втратив чинність наказ начальника відділу охорони здоровя Ужгородської райдержадміністрації від 20.10.2015 року №698-к про призначення головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що доводи позивача щодо порушення його трудових прав у звязку із звільненням є доведеними, оскільки формулювання причин звільнення позивача з посиланням на статті КЗпП України в оскаржуваному наказі не наведено.

Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору, а нормами ст.ст. 40,41 КЗпП України встановлено виключний перелік підстав розірвання трудового договору та звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого йому органу.

Разом з цим, в наказі №164 від 28 грудня 2015 року «Про визнання таким, що втратив чинність наказ від 20 жовтня 2015 року №698-к», згідно якого звільнено позивача з посади головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні не зазначено жодної з підстав звільнення, передбачених вищевказаними статтями та посилань на норми КЗпП України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Крім того у відповідності до п.3.2 Статуту комунального закладу Ужгородської центральної лікарні районної лікарні, затвердженого рішенням XVIII сесії VI ради Ужгородської районної ради від 16 жовтня 2015 року, безпосереднє керівництво Установою здійснює головний лікар, який відповідає встановленим державою професійно-кваліфікаційним вимогам, захищає інтереси держави та трудового колективу, призначається і звільняється начальником відділу охорони здоровя Ужгородської райдержадміністрації за погодженням з профільною депутатською постійною комісією Ужгородської районної ради.

Разом з тим, всупереч наведеному в матеріалах справи відсутнє погодження профільної депутатської постійної комісії Ужгородської районної ради.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ст. 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки позивача ОСОБА_3 було звільнено без дотримання підстав та процедури, передбаченої Кодексом законів про працю України, наказ №164 від 28 грудня 2015 року є протиправним, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу №164 від 28 грудня 2015 року та поновлення його на роботі, підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації слід стягнути на користь держави судові витрати у сумі 551.20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Зменшений позов ОСОБА_3 до відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації, Ужгородської районної ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника відділу охорони здоровя Ужгородської районної державної адміністрації №164 від 28 грудня 2015 року «Про визнання таким, що втратив чинність наказ від 20 жовтня 2015 року №698-к»

Поновити ОСОБА_3 на посаді головного лікаря Ужгородської центральної районної лікарні з 28 грудня 2015 року.

Стягнути з відділу охорони здоровя Ужгородської районної держаної адміністрації в дохід держави 551,20 (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5