Справа № 316/1651/16-ц
Провадження № 2-др/316/4/17
"22" червня 2017 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:
головуючого судді: Капустинского М.В.,
секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Енергодар Запорізької області заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат по цивільній справі №316/1651/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-
26.05.2017 року на адресу Енергодарського міського суду від представника позивача адвоката ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення по даній цивільній справі №316/1651/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1660 грн. 22 коп., зазначивши на те, що дане питання не було вирішено судом при ухвалені рішення 01 березня 2017 року.
В судове засідання сторони не зявились.
У своїй заяві представник позивача зазначив про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача по справі (а.с.50).
Відповідач ОСОБА_2 заяв або клопотань про відкладення розгляду суду не надав.
Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення не є обов'язковою.
На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду 04.11.2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій після уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти за договором позики від 21.06.2013 року у розмірі 166022,41 грн..
При цьому судом встановлено, що дійсно під час ухвалення рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Так судом встановлено, що при зверненні до суду 04.11.2016 року з первинною позовною заявою, ОСОБА_1 - позивачем по справі, було сплачено судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією від 02.11.2016 року (а.с.1).
02.11.2016 року позивачем ОСОБА_1 було надано суду уточнену позовну заяву (а.с.24-26) в якій, у графі «додаю» до позовної заяви, позивач зазначив: квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1109,02 грн. (а.с.26), однак, судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи зазначена позивачем квитанція відсутня, документально підтверджених доказів про наявність квитанції про сплату ОСОБА_4 розміру судового в сумі 1109,02 грн. не має, до заяви про ухвалення додаткового рішення по справі ні представником позивача ні позивачем не додано документу який би підтверджував факт сплати даного судового збору у розмірі 1109,02 грн.
Крім того, у вимогах як первинної позовної заяви так і уточненої позовної заяви, позивачем не заявлялась вимога щодо про повернення йому суми сплаченого судового збору.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Однак, згідно п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд повинен вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат.
При цьому, згідно п.4 ч.1ст.220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В пункті 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. із змінами, зазначено наступне:
Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.
Також, в пунктах 35 та 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р.( із змінами), зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Судом встановлена відсутність доказів які б підтверджували посилання представника позивача про сплату судового збору в розмірі 1660 грн. 22 коп., однак, встановлено наявність сплати позивачем судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідним ухвалити по справі додаткове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України в розмірі пятдесяти відсотків від суми сплаченого судового збору, оскільки позовні вимоги судом було задоволено частково та в задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат необхідно відмовити у звязку з недоведеністю їх понесення.
На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р.(із змінами), ст.ст. 11, 88, 197, 208, 209, 220, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -
По цивільній справі №316/1651/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, до рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.03.2017 року, ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, яким:
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір в розмірі 275 гривень 60 копійок.
В задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.
Додаткове заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.
Суддя: М. В. Капустинський