У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 38-к від 22 травня 2015 року він працює начальником міської лікарні Держветмедицини м. Харкова.

У липні 2016 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проведено перевірку міської лікарні Держветмедицини м. Харкова та підпорядкованих їй структурних підрозділів.

Після часткової перевірки від 22 липня 2016 року було видано наказ № 157 «Про результати перевірки виконання ветеринарного законодавства державною службою ветеринарної медицини міської лікарні Держветмедицини м. Харкова», яким роботу МДЛВМ м. Харкова з питань профілактики та недопущення АЧС, проведення ідентифікації та реєстрації тварин та організації та проведення державної ветеринарно-санітарної експертизи ДЛВСЕ на ринках м. Харкова визнано недостатньою; та зобов'язано начальника міської лікарні Держветмедицини м. Харкова ОСОБА_2 здійснити комплекс заходів, які направлені на усунення вказаних в наказі недоліків у місячний термін з дня отримання наказу.

29 липня 2016 року в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_3 було проведено нараду, оформлену відповідним протоколом від 29 липня 2016 року, на якій його було ознайомлено з цим наказом та запропоновано терміново розглянути п. 4.3 наказу щодо відповідності перебування на займаній посаді його заступника ОСОБА_4

До 29 серпня 2016року позивачем готувалася відповідь на наказ № 157 від 22 липня 2016 року, оскільки його він отримав 29 липня 2016 року.

Але наказом від 26 серпня 2016 року № 116-к Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником, а саме, з підстав порушення терміну надання відповіді на наказ від 22 липня 2016 року.

Після отримання такого повідомлення він отримав гіпертонічний криз та його було доставлено до лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 26 серпня 2016 року по 06 вересня 2016 року.

Вважає звільнення незаконним, а тому позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 26 серпня 2016 року № 116-к про його звільнення з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, поновити його на роботі та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 34 050,85 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 26 серпня 2016 року № 116-к Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова.

Поновлено на роботі ОСОБА_2 на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова.

У решті позову відмовлено.

Виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017року змінено.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 36 559,86 грн без урахування обов'язкових податків та платежів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що ОСОБА_2 згідно з наказом від 22 травня 2015 року № 38-к призначено на тимчасово вакантну посаду - начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника.

Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 22 липня 2016 року № 157 «Про результати перевірки виконання ветеринарного законодавства державною службою ветеринарної медицини Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова» роботу Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова з питань профілактики та недопущення АЧС, проведення ідентифікації та реєстрації тварин та організації та проведення державної ветеринарно-санітарної експертизи ДЛВСЕ на ринках м. Харкова визнано недостатньою, зобов'язано позивача здійснити комплекс заходів, які направлені на усунення вказаних в наказі недоліків у місячний термін з дня отримання наказу.

З наказом позивача ознайомлено 29 липня 2016 року.

Таким чином, місячний термін для виконання наказу ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 157 від 22 липня 2016 року для ОСОБА_2 повинен сплинути 29 серпня 2016 року.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 26 серпня 2016 року № 116-к звільнено позивача з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником державної установи, яке виявилось у невиконанні п. 5 наказу № 157 від 22 липня 2016 року.

З листка непрацездатності серії АГЦ № 548575 вбачається, що позивач перебував у стаціонарі з 26 серпня 2016 року по 06 вересня 2016 року, діагноз: гіпертонічна хвороба.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

За положеннями ч. 2 ст. 41 КЗпП України розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Тобто положення частини третьої статті 40 КЗпП України слід застосовувати також до випадків звільнення працівника з підстав частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Отже, задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України та роз'ясненнями, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулося в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_2, заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 07 вересня 2016 року по 30 січня 2017 року у розмірі 36 559,86 грн без урахування обов'язкових податків та платежів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Головному управлінню Держпродспоживслужби в Харківській області у відкритті касаційного провадження на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов