У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області знаходиться виконавчий лист № 266/3131/15-ц, від 20.11.2015 року, виданий 18.01.2016 року, на виконання рішення Прморського районного суду м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 0415/0308/45-004 від 12.03.2008 року в розмірі 1273908,64 гривень. Виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом було відкрито 04.10.2016 року. В ході здійснення виконавчого провадження було встановлено, що: майно, належне боржнику на праві власності, знаходиться в іпотеці; автотранспортних засобів за боржником не зареєстровано: державним виконавцем були здійснені виклики божника для надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, однак останній жодного разу не зявився; державним виконавцем було направлено постанову до ТОВ «МВС» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в ході виконання якої було перераховано стягувачеві 1552,83 гривні, в решті частини рішення залишається не виконаним. Вважає, що були виконані всі заходи для виконання рішення суду, у звязку з чим є необхідність тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання для розгляду подання не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріал справи, прийшов до висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з тимчасовим затриманням чи вилученням паспорту у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зважаючи на викладені правові норми, слід прийти до висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З матеріалів подання вбачається, що боржник отримує доходи у вигляді заробітної плати в ТОВ «МВС», при цьому державним виконавцем було направлено постанову до ТОВ «МВС» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в ході виконання якої було перераховано стягувачеві частину боргу в розмірі 1552,83 гривні.

Одночасно подання державного виконавця не містить доказів перевірки наявності у божника рахунків у банківських установах, інших джерел доходів, у тому числі відсутні докази підтвердження виходів державного виконавця за місцем проживання божника для опису та арешту майна, належного боржнику, що вказує на те, що в ході виконавчого провадження були вжиті не всі можливі заходи примусового виконання рішення суду.

Крім того, державним виконавцем були надані до суду копії викликів боржника для надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, однак не представлено жодних доказів отримання останнім вищевказаних викликів, а відтак не доведено його умисне ухилення від явки до відділу ДВС без поважних причин та умисне ухилення від виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 8, 10, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л.Г.Шатілова