Справа № 755/3127/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики станом на 21.02.2017 року у сумі 3351137,07 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 215666,21 грн., неустойку в сумі 3031629,40грн. та судові витрати в розмірі 8000,00 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 27.02.2014 р. відповідач позичив у нього валютні цінності у вигляді в натурі на суму 124000,00 доларів США. Того ж дня між ними у письмовій формі було укладено нотаріально посвідчений договір позики.

Пунктом 5 Договору позики визначено, що вказана сума грошей повинна бути повернена в місті Києві особисто позикодавцю не пізніше 31.12.2014р.

Проте відповідач грубо порушив умови договору позики, кошти не повернув.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором позики він змушений звернутися за захистом своїх прав в суд з цим позовом про стягнення з відповідача гривневого еквіваленту позичених останнім коштів.

Оскільки договором позики не визначено іншого порядку, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Станом на день подачі позову на 21.02.2017 року сума боргу відповідача за договором позики становить 3 351 137,07 грн. (з розрахунку за офіційним курсом НБУ за 100 дол. США - 2702,5299 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої відповідачем поверненням суми боргу за договором позики розраховані ним за 783 дні в період з 01.01.2015 року по день звернення до суду - 21.02.2017 року та складають 215 666,21 грн.

Крім того, в договорі позики також передбачено забезпечення виконання відповідачем його зобов'язань з повернення позичених коштів у вигляді неустойки, а саме в п. 5.1 договору позики встановлено, що у випадку несвоєчасного та/або неповного розрахунку за умовами цього договору Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від всієї суми невиплаченого боргу за весь період прострочення. Під простроченням сторони розуміють період часу, коли Позичальник має невиконане зобов'язання відповідно до умов пункту 5 цього договору.

Належна до стягнення з відповідача сума неустойки з 01.01.2015 року станом на 21.02.2017 року за 783 дні прострочення складає 3 031 629,40 грн.

Загальна ціна позову становить 6 598 432 грн. 68 коп.

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відповідача суд повідомлено не було, від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його в іншому судовому засіданні.

Беручи до уваги, що провадження у даній справі відкрите 14.03.2017 р. та вимоги закону щодо строків розгляду справ, разом з тим з довіреності на представництво інтересів ОСОБА_2 вбачається наявність у відповідача іншого представника ОСОБА_5, а також враховуючи те, що відповідач у судове засідання не з'явився повторно, також представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 попередньо подавалась заява про відкладення розгляду справи призначеної на 25.05.2017 року, при цьому останнім суду не надано будь яких доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання, судом визнані причини неявки відповідача до суду неповажними.

Враховуючи викладені обставини суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено що, 27.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П., зареєстрований в реєстрі за № 275 (а.с. 9, 10).

Відповідно п. 1 Договору позики ОСОБА_1 надав в позику, а ОСОБА_2 отримав у власність для власних особистих потреб до підписання цього договору грошові кошти у сумі 1116000,00 грн., що за домовленістю сторін на сьогодні еквівалентно 124000,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 до 31.12.2014 р. у гривнях, де сума має бути еквівалентною 124000,00 доларів США у день повернення, без нарахування відсотків.

За нормою ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України).

Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України в справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 р.

Як зазначено вище, договором позики обумовлено повернення відповідачем позивачу безвідсоткової позики в гривнях, що еквівалентно сумі 124000,00 доларів США на день повернення.

Станом на дату ухвалення даного рішення 29.06.2017 р. офіційний курс НБУ долара США до гривні становить 2608,0120 грн. за 100,00 доларів США.

У зв'язку з цим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за укладеним між сторонами договором позики у розмірі 3 233 934,88 грн. (124 000 дол. США х 26,080120 грн.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 215666,21 грн.

Враховуючи період заявлених вимог, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.01.2015 по 21.02.2017 року, що включає 783 дні та становить у розмірі 195418 грн. 27 коп. (124000 х (3:365:100) х 365 х 26,080120) - за 2015 р. + (124000 х (3:366 :100) х 366 х 26,080120) - за 2016 р. + (124000 х (3:365:100) х 52 х 26,080120) - за 2017 р.).

Отже, вимоги у частині стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню.

Ще позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3031629,40 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як убачається з п. 5.1 договору позики, у випадку несвоєчасно та/або неповного розрахунку за умовами цього договору позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від всієї суми невиплаченого богу за весь період прострочення. Під простроченням сторони розуміють період часу, коли позичальник має невиконане зобов'язання відповідно до умов п. 5 цього договору.

Обрахування суми пені за користування грошовими коштами за договором позики обчислюється за такою формою: розмір заборгованості помножений на подвійну ставку НБУ помножених на кількість днів, поки вона діє в період прострочення зобов'язання поділених на кількість днів у році та поділених на 100.

Враховуючи період заявлених вимог з 01.01.2015 року по 21.02.2017 року та визначений розмір облікової ставки НБУ у вказаному періоді, неустойка складає в сумі 2 959 229 грн. 33 коп. ((124000 х2х 14 х 36/365/100 х 26,080120) + (124000 х2х 19,5 х 26/365/100х 26,080120) + (124000 х2х30 х177/365/100 х 26,080120) + (124000 х2 х27х 28/365/100 х 26,080120) + (124000 х2 х22х 98/365/100 х 26,080120) + (124000 х2 х22х 112/366/100 х 26,080120) + (124000х 2 х19х35 /366/100 х 26,080120) + (124000х2 х 18х 28/366/100 х 26,080120) + (124000 х2 х 16,5х 35/366/100 х 26,080120) + (124000х2 х 15,5х 49/366/100 х 26,080120) + (124000 х2 х 15х 42/366/100 х 26,080120) + (124000х2 х 14х 65/366/100 х 26,080120) + (124000х2 х 14х 52/365/100х 26,080120)).

При цьому, за нормою ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-100цс14, згідно якої визначено, що частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 3 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач більше двох років до звернення позивача з відповідним позовом до суду не виконує свої боргові зобов'язання, однак позивач не вчинив жодних дій для зменшення розміру збитків, не звертався з претензіями та попередженнями до відповідача, а весь цей час продовжував нараховувати штрафні санкції.

Враховуючи викладене, виходячи із засад цивільного судочинства та недоведеності позивачем наявності негативних наслідків для останнього через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача до третини розміру основної заборгованості за позикою, а саме до суми 1 077 978 грн. 29 коп.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 3 233 934,88 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 195 418,27 грн. та пеня у розмірі 1 077 978,29 грн., що загалом складає суму 4 507 331,44 грн. У решті заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 000 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 192, 525, 526, 530, 533, 549, 551, 610, 616, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-64, 79, 80, 81, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.02.2014 р. у розмірі 3 233 934 грн. 88 коп., три відсотки річних у розмірі 195 418 грн. 27 коп., неустойку у розмірі 1 077 978 грн. 29 коп. та судовий збір в сумі 8 000 грн., а всього суму 4 515 331 (чотири мільйони п'ятсот п'ятнадцять тисяч триста тридцять одна) грн. 44 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя