Справа № 447/1767/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4331/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини,-

встановила:

Позивач ОСОБА_3 в серпні 2016 року звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 У встановлений законом термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звернувся, оскільки йому нічого не було відомо про смерть батька. В цей час, а саме з 08.04.1988 по 25.03.1992 року він перебував на роботі на Крайній Півночі Росії, працював машиністом бульдозера, що підтерджується копією трудової книжки. В серпні 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Яворівського нотаріального округу Карпа Т.В., однак йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском встановленого 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, тому просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не дослідив в повному обсязі подані докази.

Вважає, що суд у рішенні не навів вмотивованих підстав, чому не врахував доказів наведених позивачем, оскільки вирішуючи питання про те, чи є поважними причини пропуску строку на прийняття спадщини суд повинен був врахувати умисне замовчування факту смерті особи іншими спадкоємцями, тиск на спадкоємця з боку інших заінтересованих осіб, важка хвороба, тривале відрядження.

Просить суд скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2017 року та ухвалити нове, яким встановити додатковий строк для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 62), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник ОСОБА_6 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв»язку із хворобою позивача ОСОБА_3, при цьому доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин не подав, про причини особистої неявки суду не повідомив.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи та пояснень позивача не вбачається наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 у встановлений законом термін.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено місцевим судом, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року про що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. складено відповідний актовий запис № 02, є батьком позивача ОСОБА_3 (а.с. 3- 5).

Таким чином, позивач ОСОБА_3 належить до спадкоємців першої черги за законом після смерті свого батька.

Звернувшись в суд з позовом про продовження строку для прийняття спадщини позивач ОСОБА_3 зазначав, що отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними має бути обґрунтованим відповідними доказами.

В обґрунтування доводів поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач покликався на те, що його батько, спадкодавець ОСОБА_4 помер в час, коли він з 08.04.1988 по 25.03.1992 року перебував на території Російської Федерації, працював машиністом бульдозера, що підтерджується копією трудової книжки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз"ясень, які містяться в абз. 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" та у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, викладеному у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України в ред. 2003 року може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, прийнята його сином ОСОБА_8, який 24.12.1991 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, до правовідносин такої спадщини необхідно застосовувати правила розділу VІІ ЦК УРСР в ред. 1963 року, що залишилось поза увагою місцевого суду.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Разом з тим, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як встановлено судом першої інстанції, доказів про поважність причин пропуску строку з 1992 р. (завершення роботи в Росії) на прийняття спадщини, позивач суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову обґрунтовано виходив з відсутності об'єктивних обставин, які виключали можливість вчасно позивачу звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивач звернувся з такою лише після спливу п»ятнадцятирічного строку, відтак враховуючи вимоги ЦПК України та роз»яснення постанови Пленуму Верховного Суду України фактично ухвалив правильне рішення.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить висновку, що позивачем не надано жодного доказу поважності причин пропуску з 1992 року строку для прийняття спадщини з дня смерті батька ОСОБА_4, не наведено інших об'єктивних непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій, що пов'язані з прийняттям спадщини після смерті батька, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності, на думку апелянта, поважних причин пропуску строку зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що допущені місцевим судом порушення не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставин, які б свідчили про підставність позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк