Справа № 216/6231/16-ц
провадження №2/216/868/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, місті Кривому Розі, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3 до Центрально-Міської районної у місті ради визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, у межах повноважень за довіреністю від 30.11.2016 року, звернулась до суду, в інтересах ОСОБА_3І.(Позивач), із зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 23.02.2017 року, який і є предметом розглядом, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що 27 лютого 1997 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого орган приватизації ЖКВ Криворізького заводу гірничого машинобудування посвідчив, що квартира АДРЕСА_1, дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Свідоцтво про право власності на житло зареєстровано в Криворізькому БТІ.

Вважає, що при заповненні бланку свідоцтва про право приватної власності від 27.02.1997 року відповідальною особою було допущена помилка в написанні по батькові ОСОБА_8, вказавши його як «Євгенійович», замість вірного «Євгенович». На даний момент внести виправлення до вказаного свідоцтва про право приватної власності, не має змоги.

За життя ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності, на квартиру АДРЕСА_2 (колишня Урицького), у місті ОСОБА_9, не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності, не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників цієї квартири № є рівними, і кожному окремо, за життя належало по 1/4 частині вказаної квартири.

ОСОБА_5 померла 25 лютого 1998 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яку фактично прийняли її спадкоємці: мати, ОСОБА_7, дочка, ОСОБА_6, та чоловік, ОСОБА_8.

ОСОБА_7 померла 12 листопада 1999 року, яка за життя здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 04.05.1998 року заповіт на імя ОСОБА_6, яка фактично прийняла спадщину після смерті баби, але юридично її не оформила.

ОСОБА_6 померла 31 травня 2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв її батько, ОСОБА_8, проте, також юридично спадкових прав не оформив.

ОСОБА_8 помер 23 грудня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_8 за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом.

Спадкоємцем першої черги за законом був його син, ОСОБА_10, який помер 03 травня 2016 року, не встигнувши прийняти спадщину, що відкрилася зі смертю його батька.

Належними спадкоємцями ОСОБА_10, є його дружина та син.

ОСОБА_11 від спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_8, померлого 23 грудня 2015 року, відмовився на користь своєї матері, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори.

При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 23.12.2015 року, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з виниклими розбіжностями, а саме: спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_3 (колишня Урицького), у місті ОСОБА_9, але згідно технічного паспорту, виданого ФОП ОСОБА_12 від 18.11. 2016 року, видно, що спадковим майном є житловий будинок з господарчими побудовами, а не квартира. Крім того, будинок має ряд господарських будівель та споруд, які не включені у свідоцтво про право власності на житло від 27.02.1997 року, при приватизації нерухомого майна.

У звязку з тим, що на сьогоднішній день Позивач позбавлена можливості зареєструвати за померлим ОСОБА_8 право власності на спадкову масу, вимушена звертатися до суду з вказаним позовом, оскільки отримати спадщину в органах нотаріату не представляється можливим.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_13 Центрально-Міської районної у місті ради ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на господарські будівлі, які знаходяться на території домоволодіння, оскільки останні не були внесені до правовстановлюючого документу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.02.1997 року органом приватизації, ЖКВ Криворізького заводу гірничого машинобудування, на підставі розпорядження №41 від 15.11.2996 року, квартира АДРЕСА_4 (на теперішній час Старовокзальна), у місті ОСОБА_9, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Загальна площа квартири становить 72,2 кв.м., загальна площа будинку становить 138,7 кв.м. Зазначене свідоцтво зареєстровано в Криворізькому БТІ у реєстровій книзі №15ПВ-109-109 (а.с. 20).

Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суд, дослідивши свідоцтво про право власності на житло від 27.02.1997 року, свідоцтва про одруження ОСОБА_8, про народження його сина, про смерть ОСОБА_8, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що при заповненні бланку свідоцтва про право власності на житло відповідальною особою було допущена помилка в написанні по батькові ОСОБА_8, вказавши його як «Євгенійович», замість вірного Євгенович. На даний момент внести виправлення до вказаного свідоцтва на право власності на житло не є можливим.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі розпорядження Голови Дніпропетровської ОДА від 19.05.2016 року за № Р-223/0/3-16 вулиця Урицького перейменована на вулицю Старовокзальна.

Оскільки за життя ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5, не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників цієї квартири є рівними, і кожному окремо, за життя належало, по 1/4 частині вказаної квартири.

ОСОБА_5 померла 25 лютого 1998 року, що підтверджується свідоцтва про її смерть. Актовий запис №250 від 25.02.1998 (а.с.11).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй за життя 1/4 частку квартири АДРЕСА_6, яку фактично у рівних частках, кожен по 1/3 частині, прийняли відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) її спадкоємці: мати, ОСОБА_7, дочка, ОСОБА_6, та чоловік ОСОБА_8.

Родинні відносини між ОСОБА_5, та її спадкоємцями підтверджується актовим записом про народження №8839 від 30.07.1941 року ОСОБА_14, з якого вбачається, що її матірю є ОСОБА_7, свідоцтвом про одруження ОСОБА_14, з якого вбачається, що її чоловіком був ОСОБА_8, та свідоцтвом про народження ОСОБА_6, з якого убачається що її матірю, є ОСОБА_5.

ОСОБА_7 померла 12 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №1434 від 12.11.1999 (а.с.12).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку спірної, та на частину цієї, яку вона фактично прийняла після смерті своєї дочки ОСОБА_5, померлої 25.02.1998 року, проте юридично не оформила.

За життя ОСОБА_7 здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 04.05.1998 року заповіт на імя ОСОБА_6 (а.с.74), яка фактично прийняла спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), але юридично її не оформила.

ОСОБА_6 померла 31 травня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №682 від 06.06.2014 року (а.с.14).

Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку спірної квартири, яка належала їй на правів спільної сумісної власності, та на частки квартири, які вона фактично прийняла після смерті своєї матері, ОСОБА_5, померлої 25.02.1998 року, та після смерті ОСОБА_7, померлої 12.11.1999 року, проте юридично не оформила.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки ОСОБА_6 за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті ОСОБА_6, був її батько, ОСОБА_8, проте також юридично спадкових прав не оформив.

Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_6, актовий запис №141 від 12.04.1972 року, де її батьком вказаний ОСОБА_8 (а.с.13).

ОСОБА_8 помер 23 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, актовий запис №1460 від 25.12.2016 року (а.с.16).

Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_6, та на частки вказаної квартири, які він фактично прийняв після смерті дружини, ОСОБА_5, померлої 25.02.1998 року, та доньки, ОСОБА_6, померлої 31.05.2012 року.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_8 на день смерті мав право власності на 1/4 частини квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, та фактично прийняв спадщину у вигляді 3/4 частин квартири після смерті дружини та дочки.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки ОСОБА_8 за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом був його син, ОСОБА_10, який помер 03 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовй запис №1017 від 05.05.2016 року (а.с.18), не встигнувши прийняти спадщину, що відкрилася зі смертю його батька.

Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_10, актовий запис №1154 від 14.06.1962 року, з якого убачається, що його батьком був ОСОБА_8 (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини, і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Належними спадкоємцями відповідно до ст.1276 ЦК України, є дружина ОСОБА_10, - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий заис №1385 від 13.08.1982 року (а.с.9), та їх син, ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, актовий запис №2374 від 13.11.1988 року (а.с.19).

ОСОБА_11 від спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_8, померлого 23 грудня 2015 року, відмовився на користь Позивача, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с.54).

Як убачається зі спадкової справи №304-2016 року, направленою за запитом суду, Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8, померлого 23.12.2015 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3, з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_11. Більше з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8, померлого 23.12.2015 року не видавалося, заповіт по нотаріальній конторі від його імені не посвідчувався (а.с.40-92).

Згідно постанови від 13.11.2016 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з розбіжностями, а саме: спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_7, але згідно технічного паспорту, складеного ФОП ОСОБА_12 від 18.11.2016 року за №181116, убачається, що спадковим майном є житловий будинок з господарчими побудовами, а не квартира. Крім того, будинок має ряд господарських будівель та споруд, які не включені у свідоцтво про право власності на житло при приватизації нерухомого майна. У звязку з цим рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визначення права власності на спірний обєкт (а.с.28).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, виданого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, убачається, що їм передано у власність квартиру №2, у житловому будинку №87, по вулиці Урицького (на сьогодення Старовокзальна), у місті ОСОБА_9. Проте, письмовими матеріалами справи, а саме інвентарною справою на нерухоме майно, наданою КП ДОР «Криворізьке БТІ», довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» підтверджено, що за вказано адресою розташований житловий будинок на декілька співвласників, і лише умовно можна казати, що будинок містить дві квартири.

Житловий будинок №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у містіКрвому ОСОБА_9, розташований в приватному секторі, і являє собою одноповерхову будівлю, яка умовно поділена між співвласниками: ОСОБА_8Є, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_15Б, ОСОБА_16.В., ОСОБА_17, ОСОБА_18, з іншої (а.с.102).

Матеріалами інвентарної справи на нерухоме майно, домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті ОСОБА_9, підтверджено що це житловий будинок з господарчими спорудами, користувачем якого, на момент складення технічного паспорту 23.11.1970 року, був ЖКО заводу Комуніст.

Згідно схематичного плану від 23.11.1970 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Старовокзальна (колишня Урицького), 87 знаходяться: житловий будинок А-1 (а.с.105).

Вказані обставини відповідають і технічному паспорту, складеному ФОП ОСОБА_12 від 18.11.2016 року, з якого убачається, що за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Старовокзальна, будинок №87, розташований житловий будинок з господарчими побудовами, де квартира №2, складає 1/2 частину вказаного будинку (а.с.22).

Суд, оцінюючи письмові матеріали у їх сукупності приходить до висновку, що при видачі свідоцтва органом приватизації була допущена недбалість в тій частині, коли останнім було вказано, що приватизується квартира без зазначення того, яку частину будинку вона складає.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_8, померлому 23.12.2015 року на день смерті належало право на 1/2 частину домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті ОСОБА_9, а саме на квартиру №2, загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., 1/4 частина якої йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, та 3/4 частини якої він фактично успадкував після смерті дружини та дочки.

У звязку з тим, що вищевказані розбіжності позбавляють позивача можливості оформити спадщину, що залишилась зі смертю ОСОБА_8, померлого 23.12.2015 року, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги Позивача в цій частині.

У задоволенні решти вимог позову, про визнання права власності на господарські споруди, які розташовані на території домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті ОСОБА_9, а саме: літню кухню В, гараж Р, огорожа № 1,6, ворота № 2, водоколонка І, слід відмовити, оскільки вказані споруди не були внесені до правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст.ст.368, 372, 1217-1218, 1220-1221, 1261 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 57-61, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, 24.07.1963 року тнародження, яка народилась у місті Санкт-Петербург РФ, іпн., право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Старовокзальна (колишня Урицького), будинок №87, загальною площею 138,7 кв.м., житловою площею 97,0 кв.м., а саме на квартиру №2 загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 23 грудня 2015 року.

У задоволенні решти вимог уточненого позову, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення вправі скористуватись правом на оскарження протягом 10 днів з дати отримання копії рішення.

Суддя: О.І.Бондарєва