У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

з участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та перевід прав та обовязків покупця, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та перевід прав та обовязків покупця відмовлено.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі апелянт вважає її незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального права.

Вказує, що відповідач ОСОБА_3 може відчужити, шляхом дарування належну йому ? частину квартири розташованої в м. Рівне, Майдан НезалежностіАДРЕСА_1, загальною площею 42,4 кв.м., житлова площа 26,9 кв.м., яка належить останньому на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) з метою ускладнення виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

З цих підстав просить ухвалу Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року скасувати і ухвалити нову, якою задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову.

Представник позивач ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за його вимогами та прийшов до висновку, що подана заява не є підставною для забезпечення позову та відсутні факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та перевід прав та обовязків покупця.

Звернувшись 19 червня 2017 року до суду із заявою про забезпечення позову представник позивача просив забезпечити вказаний позов шляхом накладення арешту на ? частину квартири розташованої за адресою: м. Рівне, Майдан НезалежностіАДРЕСА_1, загальною площею 42,4 кв.м., житлова площа 26,9 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1237.

Як підставу необхідності забезпечення вказаного позову зазначав про те, що відповідач ОСОБА_3 може відчужити, шляхом дарування належну йому ? частину квартири розташованої в м. Рівне, Майдан НезалежностіАДРЕСА_1, загальною площею 42,4 кв.м., житлова площа 26,9 кв.м., яка належить останньому на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року, питання про визнання частково недійсним якого ставиться позивачем, що може ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з'ясував, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Разом з тим, висновок місцевого суду, що в заяві про забезпечення позову не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду є передчасним.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що відповідач може відчужити належну йому ? частину спірної квартири шляхом її дарування іншій особі.

Тобто, як пояснив в суді представник позивачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1, в обхід передбаченого нормами цивільного законодавства обовязку відповідача ОСОБА_3 повідомити іншого співвласника в разі продажу свої частки та в порушення переважного права купівлі його клієнтки.

Незабезпечення позову у спосіб зазначений в заяві, в разі задоволення вимог позивачки, а також відчуження ОСОБА_3 належної йому ? частини спірної квартири призведе до породження нового судового провадження з вимогами його клієнтки до нового обдарованого співвласника квартири, про визнання цього дарування недійсним, що утруднить захист права, яке вона вважає порушеним.

Відповідно до абзацу 2,3 п.7 названої вище Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала про забезпечення позову в даній справі була ухвалена коли вже було відкрито провадження в справі і призначено дату її розгляду та через два дні після надходження заяви про забезпечення позову.

Маючи сумніви, щодо обґрунтування заяви про забезпечення позову та наслідків їх невжиття, місцевий судом для дачі пояснень сторони до суду не викликав, не пересвідчився в обґрунтованості припущення утруднення в майбутньому виконання рішення суду в справі.

При цьому місцевим судом також не враховано, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Тобто не обмежують відповідача в його праві користування та володіння на час дії обтяження.

Щодо вимоги апелянта про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частину спірної квартири, то вона не може бути задоволена апеляційним судом.

Відповідно до розяснень даних в абзаці 2 п.1 та абзаці 1 п.7 згаданої вище Постанови Пленуму, слід зазначити, що в стадії апеляційного провадження на розгляді перебуває не справа розглянута по суті, а лиш виділені з неї матеріали стосовно забезпечення позову, тому приймати рішення про його забезпечення має суд в провадженні якого перебуває справа.

На даний час вона перебуває в суді першої інстанції та по суті не вирішена.

Оскільки висновки місцевого суду є передчасними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, та зважаючи на недотримання порядку, встановленого для вирішення заяви, відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному провадженні не підлягає.

Головуючий : Судді: