Справа № 127/5296/17 Провадження № 22-ц/772/1668/2017Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 30 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті Вінниця про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою начальника Управління пенсійного фонду України в місті Вінниця - Лоби Алли Петрівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2017,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в місті Вінниця про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.01.2011 року по справі №2-а-208/11 зобов'язано УПФУ в місті Вінниця здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної та додаткової пенсії, проте відповідач здійснив лише перерахунок пенсії у відповідності до зазначеного судового рішення та визначив заборгованість по невиплаченій пенсії в розмірі 33752,60 гривень, яку відповідач обіцяв виплатити в листопаді 2013 року, однак до моменту звернення позивача до суду зазначений борг відповідачем не виплачений, а тому позивач просив стягнути з УПФУ в місті Вінниця, на свою користь, грошові кошти по недоплаченій пенсії в сумі 33752,60 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2017 позов задоволено.

Стягнуто з УПФУ в місті Вінниця на користь ОСОБА_2 33752,60 гривень, що становить суму заборгованості з нарахованої та не виплаченої ОСОБА_2 пенсії за період з 06.06.2010 року по 22.07.2011 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду начальник УПФУ в місті Вінниця - Лоба А.П. оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просила його скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.01.2011 року по справі №2-а-208/11 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, зазначає, що позов було задоволено, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 пенсії по інвалідності в повному обсязі відповідно до ст.49, 50, ч.4 ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної та додаткової пенсії у відповідності до ст.49, 50, ч.4 ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12 із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 75% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється у відповідності до ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 06.06.2010 року (а.с.2-3).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.02.2012 року вище зазначена постанова суду залишена без змін (а.с.4).

З копії протоколу від 31.10.2013 Р.88 вбачається, що на підставі рішення суду ОСОБА_2 був проведений індивідуальний перерахунок пенсії по інвалідності за період з 11.2010 року по 22.07.2011 року, а всього заборгованість складає 33752,60 гривень (а.с.5).

Вказані кошти УПФУ в місті Вінниця ОСОБА_2 до цього часу не виплатило.

Згідно з ч.1 ст.107 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.63 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів.

Відповідно до ст.22, 23 Бюджетного кодексу України органи ПФУ є розпорядниками коштів Державного бюджету тільки в межах встановлених їм бюджетних призначень (дотацій). Відповідними постановами Кабінету Міністрів України Пенсійному фонду України затверджуються бюджети ПФУ на відповідні роки, а згідно затверджених бюджетів ПФУ, бюджетів регіональних управлінь, затверджуються бюджети територіальних управлінь.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року (з наступними змінами), який набув чинності 01.01.2013 року, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п.19 та п.20 «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання, яких гарантується державою», затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 року №440, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, згідно з п.3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань).

Згідно правової позиції Верховного суду України від 24.03.2015 року висловленій у постанові по справі №21-66а15 невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за фактичної відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

З цього випливає, що вини управління по невиконанню судового рішення у випадку відсутності відповідних коштів немає.

Враховуючи викладене, виконання рішень судів із соціальних виплат інвалідів- чорнобильців здійснюється Державною казначейською службою України у порядку черговості відповідно до положень зазначених нормативно-правових актів.

За таких обставин УПФУ в місті Вінниця в даному випадку не може бути належним відповідачем у справі.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

В «Аналізі практики Верховного суду України щодо застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», зазначено, що судам потрібно враховувати, що передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України передбачає наявність договірних правовідносин і поширюється насамперед на порушення грошового зобов'язання, а рішення суду про стягнення грошових коштів, у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства, не дає підстав для застосування ст.625 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити, оскільки до вказаних правовідносин не може бути застосовано ст.625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2017в силі залишатись не може і підлягають до скасування у ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Управління пенсійного фонду України в місті Вінниця - Лоби Алли Петрівни, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2017 року, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті Вінниця про стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.