Провадження № 2/522/3724/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного нотаріусу Другої державної нотаріальної контори міста Одеси Маслова М.В. про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину, а саме на частину спадкового майна: частину квартири АДРЕСА_1.

При цьому зазначає, що рідний брат позивача ОСОБА_4 склав Заповіт, посвідчений Садовою Т.В., державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори міста Одеси, зареєстрований в реєстрі за № 1-2301, згідно якого на випадок смерті ОСОБА_4, все його майно, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати й на що він законом буде мати право, заповів позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті брата, позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до Другої Державної нотаріальної контори міста Одеси, з дотриманням встановленого строку та порядку. За зверненням позивача було відкрито спадкову справу № 271/04.

При ознайомленні з матеріалами спадкової справи представнику позивача стало відомо, що Свідоцтво про право на частину спадкового майна, а саме - на частину квартири АДРЕСА_1, не видане до цього часу.

Позивач звернулася до Другої державної нотаріальної контори міста Одеси з заявою про видачу Свідоцтва та листом від 10.06.2016 року позивачу повідомлено, що частина квартири АДРЕСА_1, успадковується ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач - Державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори міста Одеси Маслова М.В. до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, згідно наданої суду письмової заяви просила розглядати справу за її відсутністю.

Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами справи, наданими доказами, вважає позов, таким що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

По справі встановлені наступні обставини.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що 17.08.1998 року ОСОБА_4 склав Заповіт, посвідчений Садовою Т.В., державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори міста Одеси, зареєстрований в реєстрі за № 1-2301, згідно якого усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповідає ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 02.06.2004 року.

21 березня 2005 року позивачу, ОСОБА_1, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого вона успадкувала квартиру АДРЕСА_2.

Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що 20.05.2005 року відповідачу, ОСОБА_2, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до яйого остання успадкувала земельну ділянку, розташовану на території Нерубайської сільської ради, Біляївського району, Одеської області та квартиру АДРЕСА_3

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1. При цьому посилаючись на наявну в спадковій справі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2004 року про затвердження мирової угоди, згідно якої частина квартири АДРЕСА_1 успадковується ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат» витребування відомостей і документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій та п. 1 глави 7 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно глави 10 розділу 11 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус з*ясовує відомості стосовно …. Наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження. П. 1.2; видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, п.4.13; при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє.. склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину п. 4.14; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна 4.15.

Відповідно до ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичноїособи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа,яказвернуласязпроханнямпро вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа,яказвернулася з проханнямпровчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право наоскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду, позивач просив захистити свої права саме шляхом зобов'язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, тобто такий, що не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Тому, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Також позивачем визначено ОСОБА_2 відповідачем у вказаній справі, проте позовних вимог до неї не висунуто.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Другої державної Одеси Маслової М. В. про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук