СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9667/16-ц

пр. № 2/759/675/17

06 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.

за участю секретаря - Самчик І.М.

представників позивача - Грищенка А.Л., Телецького Т.А.

представника відповідача, третьої особи - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПрАТ СП «Партнер», підписаної її представником Телецьким В.Т. до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В:

Представник ПрАТ СП "Партнер" звернувся із позовом до ОСОБА_6 простягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання та з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість по договору №952 від 20.11.2008 року - основного боргу 4 370,00 грн. 00 коп.; - інфляційних втрат 672 грн. 10 коп.; - пені 9 783 грн. 20 коп. та судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн., а всього: 16 203, 30 гривень. Обґрунтовує свої вимоги тим, що СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору №4 від 20.05.1997 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА та СП «Партнер» виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі на АДРЕСА_1.31.08.1999 року замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного - говору № 4 від 20.05.1997р. передав на баланс інвестору - підрядчику позивачу напівпідземні гаражі на 58 машиномісць на дільниці АДРЕСА_1 .Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена Позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 58 автомобілів на АДРЕСА_1.Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 22.06.1999 року №846 «Про прийняття в експлуатацію об'єктів комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 29.05.1999 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць ні дільниці АДРЕСА_1 та їх експлуатацію покладено на позивача. З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення Позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 58 автомобілів на АДРЕСА_1 та розпорядження Ленінградської районної держадміністрації від 22.06.1999р. № 846 про затвердження Акта державної комісії від 29.05.99р. про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць на АДРЕСА_1, з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по АДРЕСА_1, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_6, договір №952 від 20.11.2008 р. на експлуатацію та обслуговування.Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 952 від 20.11.2008р. на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_1 встановленого на земельній ділянці, відведеній позивачу по АДРЕСА_1, а автовласник тобто відповідач бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати визначені на основі собівартості утримання машино-місця відповідно до умов п.2.3 договору № 952 від 20.11.2008 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 952 від 20.11.2008 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі № 44 з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження автомобіля, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором. Відповідно до п. 3.1. укладеного договору № 952 від 20.11.2008 р. на експлуатацію та обслуговування відповідач зобов'язаний не пізніше 10 числа кожного місяця вносити грошові внески на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених позивачем розрахунків, у відповідності до п. 2.3. даного договору має право змінювати внески, з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державної індексації доходів, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони. Згідно з п. 4.1. договору у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення. Оскільки, відповідач не виконала належним чином своїх договірних зобов'язань, тобто у визначений строк до 10 числа кожного місяця - вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати, то на підставі п. 4.1. договору, на думку позивача, повинна сплатити позивачу заборгованість по договору №952 від 20.11.2008 року: основного боргу 4 370,00 грн. 00 коп.; - інфляційних втрат 672 грн. 10 коп.; - пені 9 783 грн. 20 коп за період з 11.08.2015 р. по 22.02.2017 р.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві позов просили задовольнити

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подав письмові заперечення (а.с. 108-111). Представник зазначив, що 02.12.2016 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування подарувала гаражний бокс НОМЕР_1 громадянці ОСОБА_7, склавши при цьому письмове повідомлення на ім'я позивача про відчуження гаража та припинення дії договору №952 від 20.11.2008 року. Відповідно, відповідач вважає що з припиненням права власності, припиняється дія вказаного договору, тобто, стягнення будь-яких платежів після 02.12.2016 р. є безпідставним. Також, представник заперечував розрахунок позивача, зокрема те, що заборгованість станом на 11.08.2016 складала 960 грн, вважав, що розрахунок пені повинен здійснюватись з розрахунку щомісячного платежу в 320,00 грн. Окрім того, представник зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки автостоянка сама по собі - не існує. Також представник подав заяву про застосування строку позовної давності при стягненні пені (а.с.117).

Разом з цим, в судовому засіданні, представник відповідача повідомив, що він також є представником третьої основи. Повідомив, що третя особа повністю підтримує позицію відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечує. Також представник повідомив, що йому не відомо чи користується на момент розгляду справи третя особа вказаним гаражом чи ні.

Заслухавши сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору №4 від 20.05.1997 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА та СП «Партнер» виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі на АДРЕСА_1

31.08.1999 року замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного - говору № 4 від 20.05.1997р. передав на баланс інвестору - підрядчику позивачу напівпідземні гаражі на 58 машиномісць на дільниці АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена Позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 58 автомобілів на АДРЕСА_1.

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 22.06.1999 року №846 «Про прийняття в експлуатацію об'єктів комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 29.05.1999 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць ні дільниці АДРЕСА_1 та їх експлуатацію покладено на позивача. З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення Позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 58 автомобілів на АДРЕСА_1 та розпорядження Ленінградської районної держадміністрації від 22.06.1999р. № 846 про затвердження Акта державної комісії від 29.05.99р. про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць на АДРЕСА_1, з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по АДРЕСА_1, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_6, договір № 952 від 20.11.2008 р. на експлуатацію та обслуговування.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 952 від 20.11.2008р. на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_1 встановленого на земельній ділянці, відведеній позивачу по АДРЕСА_1, а автовласник тобто відповідач бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати визначені на основі собівартості утримання машино-місця відповідно до умов п.2.3 договору № 952 від 20.11.2008 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 952 від 20.11.2008 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_1 з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження автомобіля, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

Відповідно до ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

У відповідністю із ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов'язкові платежі та податки.

Згідно ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Власник такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до п. 3.1. укладеного договору № 952 від 20.11.2008 р. на експлуатацію та обслуговування відповідач зобов'язаний не пізніше 10 числа кожного місяця вносити грошові внески на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених позивачем розрахунків, у відповідності до п. 2.3. даного договору має право змінювати внески, з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державної індексації доходів, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Пунктами 6.7. Закону України "Про ціни та ціноутворення", яким встановлюються вільні ціни і тарифи на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Інформація про зміни тарифів у напівпідземному гаражі надається у відповідності до припису п. 7. Правил зберігання транспортного засобу на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115 за місцем надання послуг.

Згідно з п. 4.1. договору у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, умови укладеного між сторонами договору на експлуатацію та обслуговування мали виконуватись належним чином.

Судовим розглядом також встановлено, що 02.12.2016 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування подарувала гаражний бокс НОМЕР_1 громадянці ОСОБА_7, склавши при цьому письмове повідомлення на ім'я позивача про відчуження гаража та припинення дії договору №952 від 20.11.2008 року (а.с.113-115).

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що ОСОБА_6 або ОСОБА_7 користуються вказаним гаражем, або продовжують отримувати послуги позивача.

Також, судовим розглядом встановлено що договір між позивачем та відповідачем було укладено 20.11.2008 року, водночас заборгованість за договором утворилась лише з 11.08.2015 року, що свідчить про добровільну сплату платежів в період з 20.11.2008 року по 11.08.2015 року.

З огляду на викладене, заборгованість після 02.12.2016 року стягненню з відповідача не підлягає. Відповідно, розмір основного боргу, який підлягає стягненню з відповідача за період з 11.08.2015 року по 02.12.2016 року становить 2720,00 грн, відповідно, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню, становить 396,23 грн.

При стягненні пені, слід звернути увагу, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно, при визначенні розміру пені, суд приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені, водночас, пеня як і основна заборгованість розраховується виходячи із розрахунку розміру щомісячних платежів, визначених позивачем. Загальна сума пені яка підлягає стягненню з відповідача становить 3089,25грн.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ПозовПрАТ СП «Партнер», підписаної її представником Телецьким В.Т. до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві) на користь ПрАТ СП "Партнер" (м. Київ, вул. Жмеринська, 1-а, р/р№5 в АТ «Райффазен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, код 13684158) суму заборгованості по договору по договору №952 від 20.11.2008 року - основного боргу 2720,00 грн; інфляційних втрат 396,23 грн; пені 3089,25грн.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві) на користь ПрАТ СП "Партнер" (м. Київ, вул. Жмеринська, 1-а, р/р№5 в АТ «Райффазен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, код 13684158) судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

Суддя Ю.В. Войтенко