Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2288/17 Головуючий у 1-й інстанції: Валігурський Г.Ю.
Є.У.№ 319/269/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у період часу з 13.11.1986 року по 16.05.1988 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій. У 1987 році при виконанні службового обов`язку отримав вогнепальне осколкове поранення обох ніг, контузію головного мозгу.

Внаслідок отриманих при виконанні обов`язків військової служби поранення та контузії, у нього розвинулись хронічні серцево-судинні, неврологічні і ендокринні захворювання, з приводу яких він перебуває на диспансерному обліку в медичних закладах для інвалідів та ветеранів війни. За висновком МСЕК від 12.04.2016 року його визнано інвалідом третьої групи безстроково , причина інвалідності захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби.

Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень та контузії під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50000 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Міністерства Оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 256,62 грн. В іншій частині у позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задовлені позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у 1987 році у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав поранення, йому встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.
Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 12 травня 1986 року по 16 травня 1988 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.11-12).

В період з 13.11.1986 року по 16.05.1988 року позивач проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується тим же військовим квитком, а також довідкою від 14 квітня 2016 року №19, виданою Об`єднаним військовим комісаріатом Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області.

У 1987 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення обох ніг, контузію головного мозку.

31 жовтня 2011 року ОСОБА_1 вперше встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з загальним захворюванням, яка неодноразово продовжувалась, що підтверджується Виписками із акта огляду МСЕК серії АД №169612 від 31.10.2011, серії 10 ААБ №484077 від 25.10.2012, серії 10 ААБ №509111 від 21.10.2013, серії АВ №0543824 від 05.11.2015 (а.с. 14-16).

Згідно Витягу із протоколу №4700 від 10 грудня 2015 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, множинні вогнепальні осколкові поранення обох ніг (контузія головного мозку 1987 р.), позивача призвели до захворювань, а саме: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з вестибулярним синдромом, церебростенічним, цефалічним синдромами, синдром вегетативної дисфункції, астеновегетативний синдром; гіпертронічна хвороба ІІ ст., ст. 3, ризику 4, гіпертрофія лівого шлуночка; церебральна атрофія ІІ ст.; цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості, медикаментозної компенсації, діабетична ангіопатія, полінейропатія нижніх кінцівок, та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

12 квітня 2016 року позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності, у зв`язку з пораненням, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах де велись бойовій дії, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0548360 від 12.04.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, але суд належної оцінки їх доводам не надав.
Крім того, суд не звернув увагу на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України
Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Також у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України про те, що якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд належним чином не визначився із суб`єктом цивільно-правової відповідальності.
Діючим ЦПК України не передбачено право апеляційного суду залучати до участі у розгляді справи належного відповідача.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
При цьому, застосувавши Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд не звернув увагу на необхідність застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

В И Р І Ш ИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: