У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П. Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року він проживав однією сім'єю з ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла і після якої відкрилась спадщина на частину домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки він вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом, просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем однією сім'єю з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після ОСОБА_3, смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3

Із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської нотаріальної контори від 23 травня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з ненаданням доказів родинних відносин та правовстановлюючих документів на спадщину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на покази свідків, вважав доведеним факт проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (1264 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Встановивши, з показів свідків та письмових доказів, долучених до справи, що ОСОБА_3 до весни 2012 року проживала за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог позивача в частині початку перебігу строку проживання зі спадкодавцем однією сім'єю і обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Є.П.Євграфова Т.Л.Ізмайлова