АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєва Артема Леонідовича про закінчення виконавчого провадження №51782950 від 05 грудня 2016 року; боржник: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва»; третя особа: Київська міська профспілка працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року, поновлено ОСОБА_2 строки звернення до суду за захистом порушеного права, поновлено останнього на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» з 30 жовтня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року у розмірі 49 367 грн. 04 коп., грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. та судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. Також, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 493 грн. 67 коп. (том І а.с.219-223).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року, роз'яснено рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу таким чином, що обов'язок нарахування та сплати до бюджету податку та обов'язкових платежів із заробітної плати покладено на роботодавця (а.с.25-26).

_______________________________________________

Справа № 757/46005/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7217/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 - задоволено частково, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року - скасовано, питання передано на новий розгляд (том ІІ а.с.50-52).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2016 року, в задоволенні заяви КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» про роз'яснення рішення - відмовлено (том ІІ а.с.66).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, скаргу стягувача ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Печерського РВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєва А.Л. про закінчення виконавчого провадження №51782950 від 05 грудня 2016 року - задоволено частково, визнано незаконною та скасовано вказану постанову, зобов'язано посадову особу Печерського РВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відновити виконавче провадження №51782950. У задоволенні решти вимог скарги - відмовлено (том ІІ а.с.139-141).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити або скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, зокрема в частині часткового задоволення скарги, визнати в повній мірі незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №51782950 від 05 грудня 2016 року, з підстав невиконання боржником рішення суду в повному обсязі щодо сплати стягувачу 10 120 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 585 грн. 00 коп. грошової компенсації завданої моральної шкоди, крім того, визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та зобов'язати останнього здійснити усі можливі виконавчі дії для можливості повного виконання рішення суду.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що в мотивувальній частині рішення, суд дійшов неправильного висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження №51782950 від 05 грудня 2016 року є незаконною лише в частині нестягнення на користь стягувача 493 грн. 66 коп., які були перераховані боржником іншій особі і поряд з цим суд визнав законним перерахування боржником решти несплачених стягувачу коштів іншій особі, що є абсолютно помилковим.

Судом неправомірно відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, яка виявилась у невиконанні необхідних дій для стягнення присудженої судом суми грошових коштів на користь позивача (безпосередньо на його рахунок).

Станом на 20 липня 2016 року боржником лише частково добровільно виконано рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року, разом з тим, вказане рішення в частині стягнення з боржника 10 120 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року та 585 грн. 00 коп. грошової компенсації завданої моральної шкоди - виконано не було.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Державний виконавець та представник керуючої компанії з обслуговування житлового фонду в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено, що Наказом №123-к від 29 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено по переводу з КП УЖГ «Липкижитлосервіс» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» згідно п.5 ст.36 КЗпП України, на посаду інженера з підготовки кадрів (том І а.с.29).

Наказом №157 від 24 вересня 2015 року «Про застосування заходів дисциплінарного стягнення», позивачу оголошено догану за несвоєчасне подання копій актів готовності до опалювального періоду 2015-2016 р.р. (том І а.с.30).

Наказом №605-к від 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 звільнено з займаної посади головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс», у зв'язку із систематичним невиконанням трудових обов'язків на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (том І а.с.33).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року, поновлено ОСОБА_2 строки звернення до суду за захистом порушеного права, поновлено останнього на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» з 30 жовтня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року у розмірі 49 367 грн. 04 коп., грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. та судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. Також, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 493 грн. 67 коп. (том І а.с.219-223).

На підставі вищевказаного рішення суду, 15 липня 2016 року позивач отримав виконавчий лист, виданий 13 липня 2016 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на користь позивача усіх присуджених коштів (том І а.с. 228-229).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 20 липня 2016 року боржником добровільно виконано рішення суду та стягнуто на користь позивача грошові кошти:

- 39 246 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року з присуджених 49 367 грн. 04 коп.;

- 2 415 грн. грошової компенсації завданої моральної шкоди із присуджених 3 000 грн.;

- 487 грн. 20 коп. судових витрат із присуджених 487 грн. 20 коп.

З наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» довідок вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» виплачено позивачу 39 246 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а 10 120 грн. 24 коп. ним самостійно сплачено як обов'язкові платежі до бюджету із присуджених судом на користь позивача коштів (том ІІ а.с.4, 5-6).

При цьому, сума 10 120 грн. 24 коп. складається з 8 886 грн. 07 коп. податку з доходів фізичних осіб, 493 грн. 66 коп. - профвнесків, 740 грн. 51 коп. військового збору.

Як встановлено в ході судового розгляду, у зв'язку з наведеним вище, 05 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєвим А.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51782950 на підставі п. 9. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою про визнання незаконною вищевказаної постанови, зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження та визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання всіх можливих виконавчих дій.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 в частині визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а також зобов'язання відновити виконавче провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 05 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №51782950 винесена передчасно, без врахування положень Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час виконання рішення суду, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду судом скарги не встановлено фактичне виконання у повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про передчасне закриття виконавчого провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідноп.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги щодо стягнення моральної шкоди не в повному обсязі та не дав цьому оцінки.

З рішення суду вбачається, що з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року у розмірі 49 367 грн. 04 коп., який розраховано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв станом на час вчинення процесуальної дії - виплати коштів боржником (травень-червень 2016 року), грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувала - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувана поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв станом на час виплати коштів боржником, не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю. який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. За письмовою заявою стягувана - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувана поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Згідно з ч. 5 ст. 52 діючого Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Отже, відповідно до вказаних положень Закону забороняється утримання будь-яких сум із коштів, присуджених рішенням суду.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв станом на час вчинення процесуальної дії - виплати коштів боржником (травень-червень 2016 року) у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Відповідно до п. 168.1.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Крім того, згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, утримання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу військового збору у розмірі 740 грн. 51 коп. є правомірним, що вірно зазначив суд першої інстанції.

Доводи скаржника щодо незаконного вирахування державним виконавцем та боржником обов'язкових платежів зі стягнутої за рішенням суду моральної шкоди, є обгрунтованими.

Рішенням суду першої інстанції присуджено до стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, разом з тим, судом не наведено правового обґрунтування щодо утримання обов'язкових платежів зі стягнутої за рішенням суду моральної шкоди, чим це передбачено.

Що стосується утримання профвнесків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог скарги у цій частині, оскільки положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час виконання рішення суду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» не передбачалось і на даний час не передбачене обов'язкове утримання профвнесків, у зв'яку з чим самостійне утримання боржником з присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу профвнесків у розмірі 493 грн. 66 коп. суперечить Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що постанова державного виконавця від 05 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 51782950 винесена передчасно, без врахуванням вказаних положень Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час виконання рішення суду, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, оскільки під час судового розгляду скарги судом не встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення скарги та визнання неправомірної постанови про закінчення виконавчого провадження та її скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, у зв'язку з чим суд також дійшов правильного висновку про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження.

Що стосується скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невиконання всіх можливих виконавчих дій, передбачених чинним законодавством України, з виконання виконавчого листа № 757/46005/15-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 13 липня 2016 року, та зобов'язання державного виконавця здійснити усі можливі виконавчі дії, передбачені чинним законодавством України, з метою повного виконання боржником рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року у справі № 757/46005/15-ц, то суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині, як заявленій передчасно.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу не можна назвати законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасування, з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року - скасувати.

Передати питання на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова