Справа № 152/1101/17
УХВАЛА

12 липня 2017 року Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Шаргородського районного суду з вказаним позовом.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка ОСОБА_2 зазначила, що з 05.07.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду від 22.09.2015 року. Від шлюбу позивачка ОСОБА_2 та відповідач мають сина ОСОБА_3 і неповнолітню дитину доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період спільного проживання позивачки та відповідача помер батько останнього ОСОБА_6, після смерті якого залишився житловий будинок у с. Пеньківка по вул. Островського, 22. На той час у відповідача коштів не було, а тому на кошти її батьків в Шаргородській ДНК ОСОБА_6 оформив спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку будинку на відповідача, та на Ѕ частку будинку у звязку з відмовою на користь останнього його рідного брата ОСОБА_7, після отримання ним грошової суми, внесеної її батьками.

Будинок був придбаний за спільні кошти, проте оформлений на відповідача. Вона та двоє спільних дітей зареєстровані і проживають у зазначеному будинку, тоді як відповідач зареєстрований, але проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вдруге одружився.

У звязку із тим, що відповідач відмовляється добровільно переоформити частину будинку на неї та дітей, позивачка змушена звернутися до суду.

Вона та відповідач 18 років проживали однією сімєю, вели спільне господарство, дбали про матеріальне забезпечення сімї, але після повторного одруження відповідач почав погрожувати їй та дітям, вимагаючи, щоб вони покинули будинок. Незважаючи на це вона продовжує сплачувати комунальні послуги, здійснювати необхідний ремонт в будинку, підтримуючи його в належному стані, самостійно виховує дітей, участі в утриманні яких відповідач не приймає, аліменти, стягнуті за рішенням Шаргородського районного суду, не сплачує, маючи велику заборгованість, а тепер намагається позбавити їх житла.

Оскільки у 1997 році при оформленні будинку її батьки внесли кошти за Ѕ його частку ОСОБА_7 та кошти за переоформлення будинку на відповідача після смерті батька останнього, вважає, що будинок по вул. Островського, 22 в с. Пеньківка є спільною сумісною власністю подружжя, на яку вона має право.

Просять ухвалити рішення, яким визнати за ними ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області на вул. Островського, 22; стягнути з відповідача судові витрати.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати подання. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В позовній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначені вимоги ст.119 ЦПК України не дотримані.

Так, позовна заява ОСОБА_2, ОСОБА_3, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України, не містить зазначення поштових індексів позивачів та відповідача, номерів засобів зв'язку відповідача.

Крім того, в порушення вимог п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України, не містить зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності дійсною вартістю нерухомого майна (п.п.2, 9 ч.1 ст.80 ЦПК України).

Виходячи із ціни позову, сплачується судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою… судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, до позовної заяви позивачами додано квитанції про сплату ними судового збору в розмірі по 640 грн. кожен.

Проте, виходячи з аналізу зазначеного вище законодавства, вбачається, що позивачами судовий збір сплачений не в розмірі, встановленому законом, так як сплачений у мінімальному розмірі, не відомо від якої ціни позову, оскільки відповідно до п.п.2, 9 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10, пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»… Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно … визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обовязок покладається на позивача …

В порушення вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування, зокрема не зазначено доказів у обґрунтування того, що у останніх є труднощі із витребуванням будь-яких документів, що б підтверджували вартість майна, право власності на яке вони просять визнати за ними, доказів того, що неможливо зробити оцінку чи встановити вартість спірного житлового будинку, або доказів наявності перешкод у її визначенні.

Таким чином, оскільки у позовній заяві, в порушення вимог ст.119 ЦПК України, не зазначено ціни позову, неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні вказаної позовної заяви до суду.

Крім того, позовна заява викладена від імені позивачки ОСОБА_2, тоді як заявлена від двох позивачів і підписана двома позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте, в порушення п.п.5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява не містить викладу обставин, якими б обґрунтовувалися позовні вимоги ОСОБА_3, зазначення доказів, що підтверджують обставини наявності спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від доказування.

Згідно із ст.121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, або по якій не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху.

Відтак, вказана позовна заява, згідно ст.121 ЦПК України, підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст.121, 210 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_2, ОСОБА_3 про необхідність виправлення недоліків позовної заяви у строк, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання даної ухвали, шляхом подачі на виконання даної ухвали позовної заяви із виправленими недоліками в канцелярію Шаргородського районного суду і розяснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йомупозивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Суддя: