Номер провадження: 22-ц/785/3851/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника акціонерного товариства «Ощадбанк» - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_9 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання правочину недійсним, зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_10 про визнання правочину недійсним, зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

17 грудня 2007 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про іпотечний кредит №1592-ДКФ, згідно з яким Банку було передано в іпотеку вищевказану квартиру, в забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит від 17 грудня 2007 року за №1592-ДКФ.

В подальшому він здійснив реконструкцію вищевказаної квартири шляхом збільшення її площі до 96, 3 кв. м., та отримав відповідний технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2008 року за ним було визнано право власності на вказане нежитлове приміщення.

Також позивач зазначив, що в 2014 році після звернень до Банку та правоохоронних органів йому стало відомо про те, що 30 грудня 2009 року внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_8, який діяв від його імені на підставі довіреності та ОСОБА_7, ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірного приміщення.

Позивач стверджує, що про вказаний правочин йому нічого не було відомо, коштів за належне йому майно він не отримував, та згоду на реалізацію нежитлового приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39, не надавав. Крім того, позивач також зазначив, що ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержатель спірного майна, ніякої згоди на реалізацію також не надавав.

У звязку з вказаними обставинами, ОСОБА_3 вважає, що договір купівлі-продажу спірного приміщення є недійсним на підставі ст. 232 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на приміщення магазину-салону, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення яким визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину-салону, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39, укладеного 30.12.2009 року між ОСОБА_3 в інтересах якого діяв за довіреністю ОСОБА_8, та ОСОБА_7, ОСОБА_6, реєстровий № 1714, зобовязати управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР скасувати у Державному реєстрі правочинів прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності на приміщення магазину салону, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39 на імя ОСОБА_7, ОСОБА_6, зобовязати управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР вилучити записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі правочинів прав власності на приміщення магазину-салону, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39 на імя ОСОБА_7, ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_3 право власності на приміщення магазину-салону, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2007 року належала АДРЕСА_2, загальною пл. 44, 9 кв. м.

17 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено іпотечний договір №2028, згідно з яким Банку було передано в іпотеку вищевказану квартиру, в забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит від 17 грудня 2007 року за №1592-ДКФ.

Згідно вимог п. 4.1.7 іпотечного договору іпотекодавець зобовязаний протягом дії цього договору не проводити будь-які будівельні роботи відносно предмета іпотеки, окрім здійснення поточного, а у разі необхідності капітального ремонту квартири.

Всупереч вищевказаним умовам договору ОСОБА_3 здійснив реконструкцію квартири, шляхом збільшення її площі до 96, 3 кв. м., та отримав відповідний технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2008 року за ним було визнано право власності на вищевказане нежитлове приміщення магазину-салону.

30 грудня 2009 року між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26 грудня 2009 року та ОСОБА_7, ОСОБА_6, був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного нежитлового приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований у реєстрі за №1714, та підписаний обома сторонами власноручно. Жодних застережень у вказаному договорі не передбачено.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У судовому засідання було встановлено, що під час підписання договору купівлі-продажу від 30 грудня 2009 року сторони діяли добровільно, без будь-якого примусу як фізичного, так і морального, на підставі вільного волевиявлення, яке відповідає їхній внутрішній волі.

Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів.

Тому, чуд обгрунтовано визнав вимоги ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки вказаний договір є дійсним, то вимоги позивача щодо зобовязання Управління державної реєстрації юридичного департаменті Одеської міської ради скасувати запис у Державному реєстрі правочинів прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності та вилучити записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі правочинів прав власності на приміщення магазину-салону, загальною пл. 96, 3 кв. м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39, на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, є також безпідставними.

Також у судовому засіданні доведено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 02 вересня 2015 року, було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2008 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 39.

Так, зі змісту ухвали ВССУ від 02 вересня 2015 року вбачається, що визнання за позивачем права власності на вищевказане нежитлове приміщення є неможливим, у звязку з тим, що здійсненням самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 було порушено права ПАТ «Державний ощадний банк України», а саме таку реконструкцію було здійснено без згоди Банку всупереч ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.1.7 іпотечного договору від 17 грудня 2007 року.

У звязку з цим, суд обгрунтовано не знайшов підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання за ним права власності на вказане нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У судовому засіданні також доведено, що позивачу лише в кінці 2014 року стало відомо про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, під час звернення до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ.

Тому, суд обгрунтовано вважав, що ОСОБА_3 не було пропущено строк звернення до суду з дійсною позовною заявою.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.07.2014 року у позові ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про встановлення нікчемності правочину та скасування реєстрації права власності на нежитлове спірне приміщення відмовлено.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, тому, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Посилання авторів апеляційних скарг на неповне з`ясування судом обставин, що іпотекодержатель не надавав згоди на відчуження предмету іпотеки та відсутність на це згоди іпотекодавця, вчинення представником ОСОБА_11 ОСОБА_8 оспорюваного правочину без його волі на те, вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості між сторонами, відсутність у позивача на час укладення правочину права власності на розпорядження спірним обєктом, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Ощадбанк» - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_12