Справа № 308/6107/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 червня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю :

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ОСОБА_5, ТзОВ Кей Колект про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири від 14.09.2007 року та договору іпотеки від 27.11.2007 року, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ОСОБА_5, ПАТ УкрСиббанк про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири від 14.09.2007 року та договору іпотеки від 27.11.2007 року, визнання права власності на квартиру.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Дана квартира незаконно вибула з її власності за обставин, які викладені у вироку Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2013 року у справі № 1-24/11, що набрав законної сили. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2013 року ОСОБА_6 була засуджена за ч.ч.2 ,4 ст.190,ч.3 ст.357,ч.ч.2,3 ст.358 КК України та ОСОБА_7 був засуджений за ч.4 ст.190, ч.3 ст.357, ч.ч.2,3 ст.358 КК України за те, що у вересні 2007 року шляхом обману та зловживання довірою позивача заволоділи квартирою ОСОБА_3 що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2. Даним вироком було встановлено, що підставою для відчуження спірної квартири стала нотаріально посвідчена довіреність видана від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_7від 07 вересня 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним номером 2825, згідно якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_7 ропоряджатися належною їй квартирою. Зокрема, вироком суду встановлено, що ОСОБА_7, використовуючи довіру позивача , отримав від останньої розписку про повний розрахунок ОСОБА_7 перед ОСОБА_3 та відсутність у останньої до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру щодо квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним номером 2828 від 07.09.2007 року та нотаріально посвідчену довіреність видана від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_7 від 07 вересня 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним номером 2825. Вироком суду також встановлено, що ОСОБА_8 підписала власноручно зазначені документи, не читаючи їх змісту і не отримуючи при цьому жодного розрахунку за свою квартиру, оскільки довіряла обіцянкам ОСОБА_6 щодо обміну її квартири на іншу. 14.09.2007 року ОСОБА_7, що діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності уклав договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_9 Окрім того позивач вказує, що в подальшому 27.11.2007 року між ОСОБА_9 та ПАТ УкрСиббанк укладено договір іпотеки 0, згідно якого ОСОБА_9 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1. Підставою даного позову вказує протиправне вилучення майна з її власності внаслідок шахрайських дій відносно неї з боку ОСОБА_6 Посилаючись, на викладене, а також на те, що її квартира вибула з її володіння поза її волею, ОСОБА_3 просила суд ухвалити рішення, яким : визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.09.2007 року за реєстраційним номером 2898; визнати недійсним договір іпотеки № 0 від 27.11.2007 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В наступні судові засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви позивач не зявилась.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема вказав, що вина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у протиправному заволодінні квартирою позивача доведена вироком суду і ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_9 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_5, у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Ухвалою суду від 12.03.2015 року було проведено заміну третьої особи ПАТ УкрСиббанк його правонаступником ТзОВ Кей Колект.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТзОВ Кей Колект в судове засідання повторно не зявився, на адресу суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю явки до суду.

Cуд відхиляє зазначене вище клопотання виходячи з того, що ТзОВ Кей Колект не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа своїх працівників.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, зважаючи на належне повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи, враховуючи тривалість розгляду даної справи , суд дійшов висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе продовжити судовий розгляд за відсутності представника третьої особи ТзОВ Кей Колект.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання зазначеної норми процесуального права судом ухвалою від 25.11.2014 року були витребувані та досліджені письмові докази для зясування всіх обставин справи, що містяться в матеріалах кримінальної справи №1-24/11.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 1177. ( а.с. 42 Т. 8 кримінальної справи №1-24/11)

07 вересня 2007 року ОСОБА_3 підписала довіреність, згідно з якою уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду ) належну їй квартиру. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрована в реєстрі за № 2825.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15872040 від 10.09.2007 року власником квартири АДРЕСА_1 станом на 10.09.2007 року є ОСОБА_3

14.09.2007 р. ОСОБА_7 , діючи від імені ОСОБА_3, уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2898.

Як встановлено судом, 27.11.2007 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки № 0 , згідно якого ОСОБА_9 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 11258286 від 27.11.2007 року та № 0 від 27.11.2007 року укладених між ОСОБА_11 та АКІБ УкрСиббанк.

12.12.2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТзОВ Кей Колект укладено договір факторингу № 1, за яким ТзОВ Кей Колект набуло право грошової вимоги відносно ОСОБА_11

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2013 року у справі № 1-24/11 , що набрав законної сили, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2 ,4 ст.190,ч.3 ст.357,ч.ч.2,3 ст.358 КК України та ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.357, ч.ч.2,3 ст.358 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_6 в складі створеної нею організованної злочинної групи, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження , заволоділи шляхом з обману та зловживання довірою ОСОБА_3 належним їй майном, а саме квартирою №10 в будинку № 54 по вул. Джамбула в м. Ужгороді. Тобто вищезазначена квартира вибула із володіння ОСОБА_3 поза її волею.

ОСОБА_3 визнано потерпілою від зазначеного злочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зокрема , вироком встановлено, що за довіреністю, яку підписала позивач ОСОБА_3 під впливом обману на ім'я ОСОБА_7 , останній від її імені 14.09.2007 р. уклав договір купівлі-продажу її квартири зі ОСОБА_9

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюва-них прав, свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджа-тися воєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 6 листопада 2009 року особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Підставами виникнення цивільних прав і обовязків є юридичні факти. Ними можуть бути дії та події. Найбільш поширеною підставою виникнення цивільних прав і обовязків є правочини (договори), як і є діями, спрямованими на виникнення, зміну та припинення цивільних прав і обовязків (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом (ч.ч.1,4 ст.12 ЦК України).

Порушене субєктивне право підлягає примусовому захисту способами, передбаченими частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п.2 ч.2 ст.16 ЦК України).

У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодав-ства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч.2 ст.203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямованийна реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Судом встановлено, що підписання довіреності від 07 вересня 2007 року ОСОБА_3 на імя ОСОБА_7 , згідно з якою уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду ) належну їй квартиру , було вчинено під впливом шахрайських дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження , що підтверджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2013 року , і ці дії не відповідали волі позивачки, і не були вільними, а відтак квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу укладеного 14.09.2007 р. між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 поза її волею.

Вищезазначений вирок Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2013 року, як акт судової влади, є належним та допустимим письмовим доказом, у розумінні ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, на які посилається позивач у позові.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За умовами ч.1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін такого правочину, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

При вчиненні правочину під впливом обману відбувається деформація волі особи внаслідок впливу інших осіб на таку особу.

При цьому обман є навмисне цілеспрямоване діяння сторонньої особи щодо введення особи, яка вчиняє правочин, в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення такого правочину

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

В силу приписів статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п.п.5,10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року №9, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації

Отже, враховуючи зазначені норми, зважаючи на ті обставини, що спірна квартира вибула з володіння дійсної власниці ОСОБА_3 поза її волею, вироком у кримінальній справі встановлено, що спірна квартира вибула з власності ОСОБА_3 поза її волею, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_6, ОСОБА_7, та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження , а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.09.2007 року зареєстрованим за реєстровим номером 2898 та визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 є обгрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки правочин вчинений без волевиявлення власника та не відповідав внутрішній волі стосовно відчуження майна, а зміст правочину при цьому суперечить закону. Вимога про визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру у даному випадку є обґрунтованою, а порушене право власника майна у такий обраний спосіб підлягає судовому захисту.

Що стосується вимоги про визнання недійсним договору іпотеки № 0 від 27.11.2007 року, суд приходить до висновку, що такі до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання ОСОБА_11 зобов'язань за кредитними договорами № 11258286 від 27.11.2007 року та № 0 від 27.11.2007 року - 27.11.2007 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки №0.

Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 14.09.2007 року зареєстрованим за реєстровим номером 2898.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

12.12.2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТзОВ Кей Колект укладено договір факторингу № 1, за яким ТзОВ Кей Колект набуло право грошової вимоги відносно ОСОБА_11

Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Позивачем предявлено позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки № 0 від 27.11.2007 року до ОСОБА_9 При цьому слід зазначити, що ТзОВ Кей Колект не є відповідачем по справі, а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Зважаючи на те, що позивачем не було предявлено позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки № 0 від 27.11.2007 року до всіх осіб чиї права та інтереси будуть порушені при вирішенні спірних правовідносин, позивачем не заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача сторону правочину, а саме правонаступника АКІБ УкрСиббанк - ТзОВ Кей Колект, зважаючи на норми ст. ст. 11,33 ЦПК України, враховуючи приписи ч.1 ст. 30 ЦПК України, відповідно до якої сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задовлення позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки № 0 від 27.11.2007 року, а відтак у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З огляду на вищевказане , на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 203,215,216,230 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,61, 88, 169, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ОСОБА_5, ТзОВ Кей Колект про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири від 14.09.2007 року та договору іпотеки від 27.11.2007 року, визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 14.09.2007 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2898.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Cтягнути з ОСОБА_9 на користь держави суму судового збору в розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1