Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на рішення Рівненського міського суду від 6 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" (далі ПАТ "УкрСиббанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені. Як на підставу позову позивач посилався на порушення його прав через прострочення відповідачами кредитних зобов'язань і виникнення в звязку з цим заборгованості.

Рішенням Рівненського міського суду від 6 квітня 2017 року банку відмовлено в задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом того, що пунктом 12.1 розділу 12 "Порядок дострокового повернення кредиту" кредитного договору врегульовано порядок зміни строку погашення кредиту. Відсутність реалізації права на зміну строку в порядку договору жодним чином не впливає на можливість його реалізації в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Судом залишено без уваги правові позиції Верховного Суду України, що викладені в постановах № 6-18цс16 від 03.02.2016 року, № 6-1085 цс15 від 02.05.2015 року, № 6-160цс14 від 19.11.2014 року, № 6-116 цс 13 від 06.11.2013 року, а також Вищого господарського суду України, що міститься у постанові № 922/754/13-г від 18.12.2013 року, та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 листа від 03.06.2016 року "Про правові позиції судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2015 рік".

Вважав помилковими висновки суду щодо відсутності оригіналів документів, лише які могли б стверджувати обставину відкриття банком поточного рахунку позичальника та зарахування кредитних коштів позичальнику на поточний рахунок у безготівковій формі. Вони ставлять під сумнів їх подальшу видачу через касу готівкою та загалом належне виконання зобов'язань кредитора за кредитною угодою. Однак залишено без уваги те, що на виконання кредитної угоди позичальник здійснював часткову оплату за кредитом, що не заперечувалось відповідачами.

На його думку, залишено без уваги і положення п.10.9 кредитного договору, за яким сторони узгодили проведення розрахунків банком, а при відсутності зауважень даний розрахунок заборгованості є належним і достатнім доказом видачі коштів позичальнику за кредитною угодою. Зазначалося, що з моменту зарахування коштів на поточний рахунок клієнта такі кошти є власністю клієнта, що вказує про виконання банком своїх зобов'язань. Також доказом виконання банком зобов'язань щодо видачі кредитних коштів є заява на видачу готівки з підписом позичальника.

Відповідачі не надали жодного обєктивного і переконливого доказу на підтвердження своїх заперечень, які ґрунтувались, як вважає, виключно на припущеннях. Факт надання кредитором позичальнику коштів за кредитною угодою та обов'язок позичальника по їх поверненню не спростований ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Судом не було враховано умов п.1.4 кредитного договору, за яким кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме для купівлі трикімнатної квартири, яка на підставі договору іпотеки передана в іпотеку ПАТ "УкрСиббанк" на забезпечення виконання кредитного зобовязання, що також свідчить про підставність вимог позивача. Тобто кредит мав цільове (адресне) призначення.

Крім того, судом дано хибну правову оцінку доказам у справі - копії меморіального ордеру та виписки по поточному рахунку позичальника, визначивши їх як неналежні засоби доказування.

Тому вважав, що всупереч ст. 212 ЦПК України судом взагалі не зясовано обставину, чи мала місце обставина видачі банком коштів за кредитною угодою, а також не дав оцінки розрахунку заборгованості за кредитним договором і фактам часткових оплат позичальником по кредиту.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належних і допустимих доказів про факт передачі ПАТ "УкрСиббанк" кредитних коштів у безготівковій формі на користь позичальника. Крім того, банком не доведено ті обставини, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вручено досудове письмове повідомлення про дострокове повернення ними кредиту, що свідчить про передчасність предявлення позивачем позову.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 8 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (після зміни найменування ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 6-12). За умовами договору банк надав, а позичальник отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 44 000 доларів США, зобов'язавшись повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 7 березня 2028 року відповідно до графіка погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12, 40% річних.

Додатковою угодою №1 від 3 лютого 2009 року до даного кредитного договору внесено певні зміни, а саме змінено кінцевий термін повернення кредиту до 25 червня 2037 року; змінено день сплати ануїтетного платежу на 3 число кожного календарного місяця строку кредитування; розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 463, 29 доларів США (а.с. 13-14).

Того ж числа з метою повернення позичальником кредитних коштів між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №156491 (а.с. 15-16).

За його положеннями поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідальність поручителя перед кредитором за порушення позичальником виконання зобов'язань за кредитним договором є солідарною.

Додатковою угодою №1 від 2 квітня 2009 року до договору поруки поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобовязання (а.с. 17).

Вважаючи, що відповідачі порушують його право на повернення отриманих за кредитним договором коштів та процентів за користування ними, у березні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся з позовом у суд до відповідачів про солідарне стягнення 41 563, 61 доларів США заборгованості за простроченим кредитом, 3 880, 92 долари США заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 784, 99 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і 8 855, 87 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Суд першої інстанції за результатами вирішення спірних правовідносин не погодився з вимогами позивача, однак апеляційний суд при розгляді справи вважає його висновки такими, що суперечать обставинам справи та вимогам закону, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України передбачають право кожної особи звернутися до суду в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено, особисте право ПАТ "УкрСиббанк" на повернення відповідачами кредиту та процентів за користування кредитом, а також неустойки, що передбачено договором, є порушеним. Тому це право підлягає судовому захисту шляхом солідарного стягнення на його користь із відповідачів 41 563, 61 доларів США заборгованості за простроченим кредитом, 3 880, 92 долари США заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 784, 99 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і 8 855, 87 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Заперечення відповідачів проти позову, з якими хибно погодився суд при залишенні позову без задоволення, спростовуються таким чином.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є твердження суду про передчасність предявлення позову.

Так, умовами розділу 12 договору про надання споживчого кредиту №0 від 8 листопада 2007 року регулюються питання дострокового повернення кредиту, де, зокрема, зазначено і про необхідність направлення попереднього повідомлення (вимоги) про це.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сама по собі відсутність факту вручення відповідачам позасудового письмового повідомлення (вимоги) про зміну строку повернення кредиту жодним чином не впливає на обґрунтованість права пред'явлення ПАТ "УкрСиббанк" позову. Більше того, право на дострокове звернення з позовом у банку виникло відповідно до змісту довідки-розрахунку боргу ще у квітні 2008 року після першої чергової несплати кредиту і процентів за договором (а.с. 18).

Щодо висновків суду про невиконання банком свого обовязку надати позичальнику грошові кошти за кредитом, то вони суперечать матеріалам справи та вимогам закону.

Так, правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань.

Більше того, факт передачі кредиту за договором стверджено й діями позичальника, який тривалий час здійснював зарахування коштів на виконання кредитних зобов'язань за договором, тобто визнавав їх наявність та виконував.

Оскільки відповідачами належними і допустимими доказами не спростовано презумпцію винуватості за спірними договірними відносинами з банком, тому доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про передчасність предявлення позову та неотримання кредитних коштів не є підставними, тобто вони є голослівними і ґрунтуються виключно на припущеннях, що є недопустимим.

Не погоджується колегія суддів і з висновком експерта від 08.04.2016 року №220/16 за результатами проведення судово-економічної експертизи. Даний висновок вказує про приховування кредитодавцем реальної процентної ставки, яка не відповідає процентній ставці, визначеній договором, а також про значне здорожчання кредитного продукту через визначення його сукупної вартості (а.с. 113-137).

Так, згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин між сторонами) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається із моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Між тим, своїм правом споживача на відкликання своєї згоди позичальник не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи ОСОБА_1 про неналежність і недопустимість надаваних позивачем доказів на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до ст.ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідачів, є обґрунтованими, а тому прийнятними для апеляційного суду.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення про задоволення позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального права через хибну оцінку доказів у справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені 7 673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) гривні 40 копійок судового збору (3 654 гривні судового збору за пред'явлення позову до суду + 4 019, 40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги) підлягають стягненню на користь банку у рівних частках з кожного відповідача.

На підставі ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530, 553-554, 614 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 6 квітня 2017 року скасувати.

Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (ідент. номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідент. номер: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок №0113 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО: 351005; код: 09807750):

- 41 563 (сорок одна тисяча пятсот шістдесят три) долари США 61 цент США заборгованості за простроченим кредитом;

- 3 880 (три тисячі вісімсот вісімдесят) доларів США 92 центи США заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом;

- 784 (сімсот вісімдесят чотири) гривні 99 копійок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 8 855 (вісім тисяч вісімсот пятдесят пять) гривень 87 копійок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідент. номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідент. номер: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок №0113 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО: 351005; код: 09807750) по 3 863 (три тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 70 копійок судового збору з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: