АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2286/17 Головуючий 1 інст. Труханович В.В.
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року cудова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кругової .С., ОСОБА_1,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (далі ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробіткку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позивач вказав, що перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 17 травня 2002 року на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва. Наказом від 26 листопада 2012 року № 1178/к був звільнений з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці.

Вважаючи звільнення незаконним, оскільки після його звільнення до штатного розкладу ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» знов була включена посада заступника начальника термічного цеху, просив задовольнити позов, поновити його на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва та стягнути з ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що при звільненні ОСОБА_2 були додержані вимоги законодавства про працю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що йому не було запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які малися на цьому підприємстві протягом двомісячного періоду, що почався з дня попередження його про звільнення з роботи; лист на а. с. 37 т. 1 не можна вважати належним доказом щодо його відмови від запропонованих вакантних посад, оскільки підпис не персоніфіковано; його ознайомлення зі списком вакантних посад відбулося вже після звільнення; обґрунтування щодо порушення вимог частини 3 статті 43 КЗпП України в рішенні суду відсутнє; судом застосована до спірних правовідносин стаття 267 ЦК України за відсутності заяви про застосування строку позовної давності з боку відповідача.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з вимогами частини 3 статті 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 17 травня 2002 року на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря». Наказом від 26 листопада 2012 року № 1178/к був звільнений з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці (а. с. 45).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При проведенні вивільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалося, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Факт з змін в організації виробництва і праці у відповідача підтверджується матеріалами справи.

Статутом ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» визначено, що до компетенції Наглядової ради віднесені питання форм, систем та порядку оплати праці працівників товариства, затвердження штатного розкладу товариства та штатних розкладів філій, представництв, визначення розмірів посадових окладів всіх працівників товариства; затвердження організаційної структури товариства, затвердження розподілу обовязків між членами правління та їх посадових інструкцій (підпункти 2, 3 пункту 18.13.2). Питання, що належать до компетенції Наглядової ради та перелічені у пункті 18.13.2 Статуту можуть вирішуватися і іншими органами товариства за рішенням Наглядової ради на її засіданні.

На засіданнях Наглядової ради ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» від 29 лютого 2012 року, від 22 червня 2012 року затверджено нову організаційну структуру товариства та делеговано деякі повноваження Наглядової ради товариства, зокрема, невиключні повноваження Наглядової ради в частині затвердження штатного розкраду делеговані правлінню товариства; прийнято рішення про направлення до первинної профспілкової організації інформацію про заходи, повязані з запланованим звільненням; затверджено новий штатний розклад з 30 липня 2012 року.

Рішення правління ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на скорочення 59 штатних одиниць з наступним звільненням робітників за скороченням було погоджено на засіданні профспілкового комітету від 12 липня 2012 року.

На підставі наказу голови правління ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» ОСОБА_4 від 22 червня 2012 року № 425-ОД «Про приведення штату працівників підприємства у відповідність з затвердженою структурою від 29 лютого 2012 року» наказом в. о. голови правління ОСОБА_5 від 30 липня 2012 року № 680/к «Про оптимізацію робіт та штатної чисельності» з 30 липня 2012 року зі штатного розкладу термічного цеху Департаменту управління виробництвом виведені три одиниці, зокрема заступника начальника цеху по підготовці виробництва, яку обіймав позивач.

На підставі наказу в. о. голови правління ОСОБА_5 від 06 вересня 2012 року № 845/к «Про попередження про звільнення» ОСОБА_2 був попереджений про наступне звільнення, про що свідчить повідомлення від 24 вересня 2012 року, особисто ним підписане. Від запропонованих посад позивач відмовився, у звязку з чим складено відповідний акт (а. с. 32, 34-36, 142-151, 175-179 т. 1).

При цьому розгляд подання на звільнення ОСОБА_2 відбувався на засіданні цехового комітету профспілкової організації термічного цеху Департаменту управління виробництвом ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» 22 листопада 2012 року за відсутності остатнього та за відсутності його письмової заяви, що є порушенням вимог частини 3 статті 43 КЗпП України. Згідно з актом позивач просив розглядати це питання за його відсутності.

Однак за вирішенням спору позивач звернувся до суду з пропуском строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Частиною першої статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З наказом про звільнення ОСОБА_2 ознайомлений 26 листопада 2012 року, про що власноручно підписався. В цей же день з ним проведено повний розрахунок та видана трудова книжка. Ці обставини в суді апеляційної інстанції підтвердив сам позивач.

З позовом про поновлення на роботі позивач звернувся лише 23 листопада 2015 року. Питання про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права не поставив.

Доказів пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права із поважних причин матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Оскільки відповідачем не дотримано вимог частини 3 статті 43 КЗпП України щодо розгляду подання у разі відсутності працівника лише за його письмовою заявою, однак позов предявлено з пропуском строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які малися на цьому підприємстві протягом двомісячного періоду, що почався з дня попередження про звільнення з роботи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відсутність персоніфікації підпису щодо відмови ОСОБА_2 від запропонованих посад, які містяться на а. с. 37 т. 1, на висновки суду щодо відмови в позові за пропуском строку звернення до суду не впливають.

Посилання в апеляційній скарзі на ознайомлення зі списком вакантних посад після звільнення є безпідставним. Згідно з наказом в. о. голови правління ОСОБА_5 від 06 вересня 2012 року № 845/к «Про попередження про звільнення» ОСОБА_2 був попереджений про наступне звільнення, а не про звільнення з 24 листопада 2012 року. Акт по відмову від запропонованих посад було складено 24 листопада 2012 року.

Доводи щодо неправильного застосування до спірних правовідносин статті 267 ЦК України за відсутності заяви щодо строку позовної давності з боку відповідача не грунтуються на законі. Строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини регулюються безпосередньо статтею 233 КЗпП України, згідно з якою встановлено строк в один місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Інші доводи апеляційної скарги щодо фіктивності звільнення також є безпідставними, оскільки нова структура штатного розкладу була затверджена у відповідача з іншою назвою та з іншим підпорядкуванням працівників.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України не є обовязком роботодавця.

Керуючись ст. ст. 303, 307 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

ОСОБА_1