Провадження № 2/185/1066/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Зінченко А.С.
за участю секретаря Пожидаєвої Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлоград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином,
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 8115,87 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 100000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 червня 2014 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_2, знаходячись біля будинку № 123 по вул. Дніпровська, м. Павлограда, Дніпропетровської області, в ході сварки з ОСОБА_3, через те, що останній пошкодив його автомобіль, побачивши його, та вважаючи, що він також причетний до пошкодження автомобіля НОМЕР_1, який належить відповідачу, підняв фрагмент цеглини, який знаходився на землі, та підбігши до нього з правого боку, тримаючи у правій руці фрагмент цеглини, умисно наніс один удар цеглиною по голові, чим умисно заподіяв останньому тілесні ушкодження. Своїми злочинними, умисними діями ОСОБА_2 заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді: важкої відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку 3 ступеню з геморагічними компонентами в обох скроневих долях, субдуральною гематомою задньої черепної ямки і фалькса, переломом потиличної кістки з переходом на основу черепа, гемо синусом основної пазухи, проти стороннім геміпарезом помірного ступеню, двосторонньою пірамідною та вистибулярною недостатністю, порушенням функції тазових органів по центральному типу, недостатністю 9,10,12 пар черепно-мозкових нервів зліва, астенічним лікворно - дисцикуляторним синдромом, переломом нижньої щелепи справа в області 8 зуба, що відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечне для життя. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєнні злочину не визнав.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 12.08.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На даний час вирок набрав законної сили. Матеріальна шкода, яка була завдана діями ОСОБА_2 складає 8 115 грн. 87 коп. Крім матеріальної шкоди неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача йому спричинено також і моральну шкоду, яка полягає в порушенні актуальних життєвих планів, погіршенні можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив та трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Тяжкі тілесні ушкодження потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування та проведення правових заходів, через все це він відчуває моральні страждання. Моральну шкоду оцінює в 100 000, 00 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, кожен окремо, надали суду письмові заяви про розгляд справи в їхню відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач, належним чином сповіщений про день та час слухання справи, в тому числі через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки.

Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу заочно.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що вироком Павлоградського міськрайонного суду від 12 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_2 в частині цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін.

Згідно обставин, встановлених вказаним вироком суду, 06 червня 2014 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_2, знаходився біля будинку № 123 по вул. Дніпровська, м. Павлограда Дніпропетровської області, в ході сварки з ОСОБА_3, через те, що останній пошкодив його автомобіль, побачивши кума ОСОБА_3, ОСОБА_1, який стояв неподалік від нього, в цей час у ОСОБА_2, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через те, що останній вважав, що ОСОБА_1, причетний до пошкодження його автомобіля НОМЕР_1, виник злочинний умисел нанести йому тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1, та бажаючи їх настання, ОСОБА_2, 06 червня 2014 року, близько 23 годині 05 хвилин, знаходячись біля будинку № 123 по вул. Дніпровській м. Павлограда, підняв фрагмент цеглини, який знаходився на землі, та підбігши до ОСОБА_1 з правого боку, тримаючи у правій руці фрагмент цеглини умисно наніс один удар цеглиною по голові ОСОБА_1, чим умисно заподіяв останньому тілесні ушкодження.

Своїми злочинними, умисними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: важкої відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку 3 ступеню з геморагічними компонентами в обох скроневих долях, субдуральною гематомою задньої черепної ямки і фалькса, переломом потиличної кістки з переходом на основу черепа, гемо синусом основної пазухи, проти стороннім геміпарезом помірного ступеню, двосторонньою пірамідною та вистибулярною недостатністю, порушенням функції тазових органів по центральному типу, недостатністю 9,10,12 пар черепно-мозкових нервів зліва, астенічним лікворно - дисцикуляторним синдромом, переломом нижньої щелепи справа в області 8 зуба, що відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечне для життя.

Таким чином, факт заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди, внаслідок спричинення тяжких тілесних пошкоджень вже доведений судом вироком у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на вищевикладене, суд визначає розмір матеріальних збитків в розмірі 8115,87 грн., які належним чином документально підтверджені фіскальними чеками (а.с.4.5)

Відповідно до п. 219 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» додаткові витрати потерпілих, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 1195 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

На підтвердження позовних вимог про стягнення витрат на лікування позивач надав суду оригінали платіжних документів (квитанції, товарний чек, фіскальні чеки) про придбання ним ліків на суму 10815,87 грн., з яких 2700 грн. - відповідачем відшкодовано, які є належними у справі доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, у деліктних правовідносинах при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, розмір та види відповідного відшкодування на користь потерпілого визначається з урахуванням положень ст. 1195 ЦК України.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоровя.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами (далі Пленум) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Пунктом 19 Пленуму визначено, що при вирішенні вимог про відшкодування додаткових витрат на медичну допомогу судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Таким чином, оскільки відповідач є винним у спричинені тілесних ушкоджень позивачу, у зв'язку з чим позивач поніс матеріальні витрати, пов'язані з купівлею ліків, що підтверджується відповідними платіжними документами (квитанціями, товарним та фіскальними чеками) на загальну суму 8115,87 грн., суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині майнової шкоди, а саме в сумі 8115,87 грн.

Крім того, суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду.

При вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 9, 101 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості завданих позивачу душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідно до ступеню вини відповідача грошова сума у розмірі 100 000 грн. є достатньою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок скоєння відповідачем кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду із позовною заявою позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати на підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 8115,87 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., та судовий збір на користь держави в розмірі 1640 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 212-215, 223ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 8115 (вісім тисяч сто п'ятнадцять) грн. 87 коп., моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1640 (одна тисяча шістсот сорок) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. С. Зінченко