АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6207/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Французької Республіки з 01 червня 2017 року по 30 липня 2017 року малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_2, без дозволу і супроводу її батька - ОСОБА_1

Надано ОСОБА_2 дозвіл на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_1

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 жодного разу не зверталась до нього з метою обговорення питання виїзду до Французької Республіки ОСОБА_5, а про намір отримати такий дозвіл йому стало відомо тільки після ознайомлення з матеріалами справи. Посилається на те, що не ухиляється від надання такого дозволу. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ОСОБА_2 до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дитини. Крім того, ОСОБА_2 не зазначає в яке місто має намір виїхати з дитиною, не надає доказів на підтвердження наявності належних умов для відпочинку з дитиною.

В суді апеляційної ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, ОСОБА_1 надіслав до суду апеляційної інстанції заяву про відкладення судового засідання у зв'язку із незадовільним станом здоров'я та відсутністю у нього представника, однак на підтвердження своїх доводів жодних доказів суду не надав, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності, відхиливши клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації уповноваженого представника не направила, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 червня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Французької Республіки з 01 червня 2017 року по 30 липня 2017 року малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_2, без дозволу і супроводу її батька - ОСОБА_1; надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_1

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що після розірвання шлюбу вона і ОСОБА_1 проживають окремо, узгодити питання виїзду за кордон їх дитини, яка проживає з нею, вони не можуть. Зазначає, що дитини має бажання відвідати Діснейленд (місто Париж, Французька Республіка), проте ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позову ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що надання дозволу на виготовлення проїздних документів та вивезення дитини за межі країни не порушує права батька та відповідає інтересам дитини, буде сприяти її розвитку та вихованню, а відмова відповідача у наданні такого дозволу є безпідставною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до положень СК України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Враховуючи, що ОСОБА_2 прагне забезпечити умови для здійснення належного фізичного, духовного та морального розвитку, у тому числі відвідування з цією метою іншої країни, то інший з батьків не має права чинити в цьому перешкод.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька та оформити відповідні документи на здійснення такого виїзду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вже зверталася до суду першої інстанції з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини - ОСОБА_5 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1, що дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що сторони не можуть дійти до спільної згоди про виїзд їх спільної дитини - ОСОБА_5 за кордон, а відповідач ухиляється від надання такої згоди.

Так, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Грецької Республіки малолітньої ОСОБА_5, в супроводі матері ОСОБА_2 без дозволу та супроводу батька ОСОБА_1 (а.с. 11-12, 14-15).

Отже, ОСОБА_2 надала суду докази того, що батько дитини ОСОБА_1 заперечує проти виїзду дитини за кордон та ухиляється від надання відповідної згоди.

Крім того, факт подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалене у справі рішення рівнозначно відмові у наданні згоди останнім на виїзд ОСОБА_5 до Французької Республіки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повідомила батьку дитини куди саме має намір вивезти тимчасово їхню спільну доньку спростовуються матеріалами справа, оскільки зі змісту позову вбачається, до якого саме міста у Французькій Республіці ОСОБА_2 просить надати дозвіл виїзд дитини без згоди батька, а саме: місто Париж.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних ОСОБА_2 відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова