УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та відповідачем.

Свої вимоги позивач мотивував тим, 27 лютого 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого остання позичила грошову суму еквівалентну 9 900 доларам США, що на день укладення договору становило 104 940 грн, які зобов'язалася повернути до 27 березня 2014 року. 24 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та ним був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики від 27 лютого 2014 року, відповідно до умов якого останній набув прав кредитора за указаним договором. Оскільки в зазначений строк ОСОБА_5 борг не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за курсом НБУ станом на 29 грудня 2015 року в розмірі 245 520 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 245 520 грн боргу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого остання позичила грошову суму еквівалентну 9 900 доларам США, що на день укладення договору становило 104 940 грн, які зобов'язалася повернути до 27 березня 2014 року.

24 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики від 27 лютого 2014 року, відповідно до умов якого останній набув прав кредитора за указаним договором.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ознаками, у такій самій кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконувала ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останньої утворилася заборгованість, то сума боргу боржником має бути повернута на користь нового кредитора в розмірі заявленому в позові, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення боргу взагалі.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про часткове погашення суми боргу - безпідставні, оскільки заявником не надано належних і допустимих у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України доказів на підтвердження обставин, на які він посилався на обґрунтування своїх доводів.

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

О.В.Попович