АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/7999/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, з якої з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на свою користь суму боргу у розмірі 64039 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала на те, що 02 червня 2016 позивач надала грошові кошти у борг відповідачу у розмірі 20000 грн, строком до 01 лютого року та відповідач зобов'язалась повернути їх з відсотками про що написала розписку.

Позивач вказувала, що грошові кошти, які надані відповідачу, позивач отримала в банку за умовами кредитного договору. Відповідач спочатку сплачувала щомісячні платежі відповідно умов кредитного договору, однак в подальшому їх сплату припинила. А тому позивач змушена була звернутись із даним позовом до суду для захисту порушених прав.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 20 000 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн 00 к.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за договором позики у розмірі 43399 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 43399 грн та судовий збір.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що з розписки вбачається, що сума відсотків за позикою не обумовлена сторонами є безпідставними, оскільки в розписці чітко зазначено, що відповідач зобов'язалась виплачувати борг з відсотками, розмір яких зазначений у кредитному договорі.

Позивач у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки від 29 вересня 2016 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у борг у розмірі 20000 грн, строком до 01 лютого 2017 року та зобов'язалась щомісячно виплачувати проценти і належні виплати.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.148 цього кодексу.

Отже аналізуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування позикою не підлягають задоволенню, оскільки судом вірно вказано, що суд позбавлений можливості стягнути відсотки за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів вважає посилання позивача на те, що відповідачем особисто в розписці вказано на те, що вона зобов'язалась виплачувати борг з відсотками, розмір яких зазначений у кредитному договорі є необґрунтованими, оскільки зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язується щомісячно виплачувати відсотки і належні виплати до 01 лютого 2017 року, проте зміст розписки на дає підстави для висновку, що ОСОБА_4 вказувалось, що вона відповідатиме за кредитним договором від 02 червня 2016 року №004Т01Е9JU.

Крім того судом першої інстанції, надано належну оцінку кредитному договору від 02 червня 2016 року №004Т01Е9JU, із п. 1.1 якого вбачається, що банк надає позичальнику грошові кошти на поточні потреби, а отже судом вірно вказано, що ОСОБА_3 отримавши кредитні кошти на власний розсуд розпорядилась ними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі зокрема наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості, який також перевірено колегією суддів, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: