УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», треті особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ДжулайСвітлана Володимирівна, про визнання договору споживчого кредиту, договору іпотеки, договору поруки недійсними, -

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль», треті особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., про визнання договору споживчого кредиту, договору іпотеки, договору поруки недійсними.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що укладений між ОСОБА_3 та відповідачем кредитний договір №014/0075/74/53826 від 22 травня 2006 року є недійсним у зв'язку з встановленням умовами договору обов'язку позичальника здійснювати розрахунки за отримані послуги в готівковій іноземній валюті, що є порушенням в момент укладання договору вимог статей 192, 524, ч. 3, статей 32, 47 Закону України «Про Національній банк України», Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 26 березня 1998 року №119, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року за №245/2685 та відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яка б дозволяла використовувати позивачам готівкову іноземну валюту на території України, як засіб платежу при оплаті послуг, а саме сплаті процентів за кредит, згідно п. 5.1. розділу 5 кредитного договору. Недійсність основного кредитного зобов'язання тягне недійсність договору іпотеки від 22 травня 2006 року та договору поруки від 22 травня 2006 року, чим порушуються права позивачів як сторони недійсного забезпечувального зобов'язання.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з п. 1 глави 3 розділу 2 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою правління НБУ від 09 серпня 2005 року № 281, резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань (у тому числі власних операцій суб'єктів ринку) за винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів та ін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору, а отже відсутні правові підстави для визнання недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», треті особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай СвітланаВолодимирівна, про визнання договору споживчого кредиту, договору іпотеки, договору поруки недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова