Справа № 562/546/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"04" липня 2017 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Чорного І.А., секретаря судових засідань ОСОБА_1, за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно з наказом № 39 від 24.06.2015 року відповідач був прийнятий на роботу у ТзОВ "Рівнетранссервіс" на посаду водія-експедитора. 26 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Згідно п.1 договору позики від 26 червня 2015 року «позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 7 000 грн. 00 коп., та зобов'язується повернути позикодавцеві 7 000 грн. 00 коп. не пізніше ніж до 26 червня 2018 року». 26 червня 2015 року відповідачем було отримано грошові кошти у сумі 7 000 гривень 00 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 26 червня 2015 року. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення коштів відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченими коштами не провів. В порушення умов договору відповідач від своєчасного виконання зобов'язань ухиляється.

Станом на 03.02.2017 року за відповідачем по укладеному договору позики рахується заборгованість на загальну суму 7 008 грн. 63 коп. Просить суд, стягнути з ОСОБА_4 заборгованість на загальну суму 7 008 грн. 63 коп.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 проти позову заперечили в повному обсязі, вказали, що ОСОБА_4 підписав цей договір позики, оскільки були такі умови прийняття на роботу, це процедура тримання біля себе працівників, бо люди не хочуть працювати за копійки. Зазначили, що кошти по даному договору відповідач не отримував, крім того вважають що підписи касира у видатковому касовому ордері від 26.06.2015 року та касовій книзі на 2015 рік ТзОВ "Рівнетранссервіс" не співпадають, тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка обіймає посаду бухгалтера з дипломом спеціаліст на ТзОВ "Рівнетранссервіс", показала, що у видатковому касовому ордері від 26.06.2015 року та касовій книзі на 2015 рік ТзОВ "Рівнетранссервіс" дійсно стоять її підпииси та вона особисто видала ОСОБА_4 кошти у сумі, зазначеній в договорі позики від 26.06.2015 року.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3, показання свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ТзОВ "Рівнетранссервіс" від 24.06.2015 року № 39 ОСОБА_4 24.06.2015 року був прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора.

26 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ТзОВ "Рівнетранссервіс" укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 отримав від ТзОВ "Рівнетрассервіс" грошові кошти в сумі 7 000 гривень, які зобовязувався повернути не пізніше ніж до 26 червня 2018 року, а в разі звільнення - погасити борг до моменту звільнення.

Факт підписання ОСОБА_4 договору позики від 26.06.2015 року сторонами у судовому засіданні не заперечувався, докази розірвання чи визнання цього договору в справі відсутні.

З оглянутого в судовому засіданні видаткового касового ордеру ТзОВ "Рівнетранссервіс" від 26.06.2015 року вбачається, що 26.06.2015 року ОСОБА_4 отримав 7 000 гривень, про що поставив свій підпис. Дана обставина стверджується показаннями свідка ОСОБА_5, які в судовому засіданні не були спростовані.

19 січня 2017 року відповідач був звільнений з посади водія-експедитора ТзОВ «Рівнетранссервіс» наказом від 19 січня 2017 року №3 на підставі заяви про звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку є кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому та у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63 цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Таким чином, оцінюючи викладене і ту обставину, що наявність договору позики свідчить, що ОСОБА_4 брав на себе зобовязання щодо повернення коштів, доказів про повернення грошей відповідач суду не надав, суд приходить до переконання що ОСОБА_4 не виконує свої зобовязання згідно договору.

Станом на 03 лютого 2017 року за ОСОБА_4 рахується основна заборгованість за договором позики в сумі 7 000 гривень.

Враховуючи той факт, що боржник прострочив виконання грошових зобов'язань, у порядку ст. 625 ЦК України та п. 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" йому нараховані інфляційні витрати за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, які складаються з індексу інфляції та 3% річних в сумі 8,63 грн.

За таких обставин, зважаючи, що відповідач ОСОБА_4 неналежно виконав свої зобовязання відповідно до укладеного договору позики, а тому позовні вимоги ТзОВ "Рівнетранссервіс" щодо стягнення з відповідача 3 % річних є доведеними в судовому засіданні і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ТзОВ "Рівнетранссервіс" підлягає стягненню три відсотки річних, що становить 8,63 грн.

Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він зроблений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основний борг за договором позики, що становить 7000 грн., 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 8 грн. 63 коп., всього 7 008 грн. 63 коп.

Згідно із ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з ОСОБА_4 на користь ТзОВ "Рівнетрассервіс" підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 625, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс", ідентифікаційний код 33276798, заборгованість по договору позики від 26.06.2015 року на загальну суму 7 008 (сім тисяч вісім) грн. 63 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп., а всього на загальну суму 8608 (вісім тисяч шістсот вісім) гривень 63 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.А. Чорний