АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

при секретарях Пузиковій В.В., Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства банк «Контракт» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ Банк «Контракт» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в якому просили стягнути з відповідача 24 803,32 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 12.01.2015 року між ПАТ Банком «Контракт» та фізичною особою - ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку фізичної особи з використанням банківської платіжної картки карток. Договір від імені Відповідача підписаний ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності.

Відповідачем при здійсненні операцій зі зняття готівки та при здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням банківської платіжної картки за рахунком в межах витратного ліміту та встановлених добових обмежень по зняттю готівки допущено перевитрату витратного ліміту, тобто Відповідач скористався належними Банку коштами, понад залишок коштів на своїй банківській картці чим допустив несанкціонований овердрафт, через що утворилась заборгованість загальною сумою 24 803,3 гривень.

11 лютого 2016 року Банк звернувся до Боржника з повідомленням - вимогою №62/11-459 про погашення суми заборгованості по несанкціонованій перевитраті доступного залишку, що виникла через різницю у курсі валют під час проведення розрахункових операцій за платіжними картками та списання цих операцій з карткових рахунків у валюті ведення цих рахунків, за Договорами у повному обсязі. Проте вказана вимога залишена Відповідачем без відповіді та належного реагування.

Справа № 752/13270/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6234/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позов.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до наданої позивачем виписки загальна сума операцій по картці відповідача складає 86 650,69 грн., в той час як зарахування коштів на картку на загальну суму 77 291,05 грн.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги порядок списання грошових котів з рахунку, а саме те, що відповідач здійснювала платежі за кордоном в Євро, а кошти списуються з рахунку в гривнях по курсу на день списання.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити

Відповідач у судове засідання не з'явився, була належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду. Надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2015 року між ПАТ Банком «Контракт» та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку фізичної особи з використанням банківської платіжної картки карток.

Позивач у позові вказує що у розрахунках з банком у відповідача сума 9 359 грн. 64 коп. це прострочена заборгованість за несанкціоновану перевитрату доступного залишку.

Як вбачається з матеріалів справи 16,17,18,19,22,23 січня 2015р. відповідач здійснював операції по зняттю готівкових коштів зі свого рахунку. При цьому відповідач здійснював таке зняття виключно в межах тих грошових коштів, які були попередньо внесені ним на рахунок.

Як встановлено з наданої позивачем Виписки від 22.08.2016р. за договором у період з 12.01.2015р. по 22.08.2016р., станом на 16.01.2015р. на рахунку позивача ( на депозиті) знаходилось 45 000 грн. Крім того, 22.01.2015р. відповідач вніс на свій рахунок в банку 32 227,80 грн. Ці кошти не надавались позивачем, а належали особисто відповідачу і не були кредитними. Тобто станом на 22.01.2016р. на рахунку відповідача знаходились не кредитні, а належні відповідачу особисті грошові кошти в сумі 77 227,80 грн. (45 000 + 32 227,80).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав розрахунку всіх складових для вирахування грошової суми боргу та порядку їх утворення що унеможливлює її перевірку, а також те, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що на день списання коштів по рахунку відповідача банком дійсно був встановлений курс Євро у розмірі 23,95 грн./за 1 Євро, в той час як за даними НБУ середній валютний курс по Україні 27.01.2015р. складав 18,61 грн./за 1 Євро, у зв'язку із чим і виникла заявлена заборгованість.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи та правильно її розглянув в межах заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги усіх обставин, якими обґрунтовувався позов, виходячи з наступного.

Так, в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Звернувшись до суду з апеляційною скаргою, заявником не було доведено незаконність рішення суду першої інстанції та обґрунтованості свого позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до наданої позивачем виписки загальна сума операцій по картці відповідача складає 86 650,69 грн., в той час як зарахування коштів на картку на загальну суму 77 291,05 грн.

Колегією суддів було встановлено, що заявлена позивачем заборгованість виникла, внаслідок нібито встановленого курсу Євро у банку 27.01.2016р. у розмірі 2 395,26 грн. за 100 Євро.

Проте, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що такий курс (1 Євро = 23,95 грн.) дійсно був банком встановлений на день списання коштів по рахунку відповідача.

Згідно листа Національного банку України від 09.09.2016р., за даними Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України (дані - Система підтвердження угод), станом на 27.01.2015р. було зареєстровано таку інформацію щодо середніх курсів за операціями з купівлі/продажу ПАТ Банк «Контракт» на готівковому валютному ринку України: Євро - купівля 18,61, продаж - 18,63 (т.1, а.с.75-76).

Згідно листа Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» від 22.09.2016р., у ПАТ Банк «Контракт» станом на 27.01.2015р. діяли такі комерційні курси купівлі-продажу: Євро - купівля 18,61, продаж -18,63 (т.1, а.с.74).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що заявлена позивачем сума боргу у відповідача внаслідок здійснення ним перевитрат по рахунку, має місце лише внаслідок того, що позивач при здійсненні розрахунку використовував непідтверджений курс Євро до гривні станом на 27.01.2015р., замість курсу 18,63 за 1 Євро, позивач використовував курс 23,95 грн. за 1 Євро.

Колегія суддів також погоджується, що позивач не надав доказів того, що інформація про такий курс взагалі оприлюднювалась на сайті банку або дійсно на ньому розміщувалась, як це вимагається п. 1.38.1 Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банк "Контракт".

Також суд правильно критично поставився до посилання позивача на Розпорядження голови правління № 18 від 27.01.2015р. в якості підтвердження існування в Банку обмінного курсу 1 Євро за 23,95 грн., оскільки дійсність такого розпорядження є сумнівною за умов, коли інформація про такий курс не була оприлюднена на сайті банку, як це вимагається п. 1.38.1. Правил.

Отже, відповідач правильно вказав, що сума операцій по його картковому рахунку за період з 17 по 27 січня дорівнювала 75 962,41 грн., а не 84 678,57 грн. як вважає позивач.

З урахуванням того, що станом на 16.01.2015р. на рахунку (депозиті) відповідача знаходилось 77 227,80 грн. (45 000 + 32 227,80) його особистих грошових коштів, згідно наданої позивачем виписки (т.1, ас.13-14), будь яких перевитрат (несанкціонового овердрафту) по рахунку відповідач не допускав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, повно та всебічно розглянув справу на основі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріально і процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства банк «Контракт» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді