233 № 233/3303/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2017 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що його дочка - ОСОБА_2, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, 28 червня 2017 року у медичному закладі «Центральна міська клінічна лікарня № 3 міста Донецька» народила дитину чоловічої статі хлопчика ОСОБА_4, батьком якої є її чоловік ОСОБА_3 У зв*язку з тим, що вказана територія тимчасово непідконтрольна Україні внаслідок окупації, батьки дитини не можуть зареєструвати в органах РАЦС народження дитини та отримати належне свідоцтво про народження. Наявний у батьків примірник медичного свідоцтва про народження дитини, є недійсним та не створює правових наслідків. У Костянтинівському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини за таких обставин. З метою отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка просив суд встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 28 червня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, батьками якої являються дочка заявника та її чоловік.

У судове засідання заявник не з*явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, дану заяву підтримує.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, з*ясувавши позицію заявника, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Октябрська), 77 (а.с. 3-8), є батьком ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження VІ-НО № 460260 (а.с. 12).

Дочка заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Костянтинівка Донецької області, зареєстрована за даними паспорту: м. Макіївка Донецької області, 21-й кв-л, 5-58 (а.с. 9-11), з 31 січня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, у зв*язку з чим змінила дошлюбне прізвище, шлюб було розірвано рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 08 листопада 2012 року, що набрало законної сили 19 листопада 2012 року (а.с. 16).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серія І-НО № 447137 (а.с. 17) 10 серпня 2016 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за даними паспорту: м. Донецьк, вул. В.Терешкової, 34-25 (а.с. 13-14); прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2.

28 червня 2017 року у пологовому відділенні «Центральної міська клінічна лікарня № 3 міста Донецьк» дочка заявника ОСОБА_2 народила дитину хлопчика, вагою 3650,0 г, про що одержала дублікат медичного свідоцтва про народження дитини № 24 (а.с. 19). При цьому, оскільки документ, що підтверджує факт народження дитини дочки заявника, виданий медичним закладом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійним і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Судом оглянуто надані заявником на підтвердження своїх вимог витяг обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні на ім*я ОСОБА_2 із результатами медичних досліджень, відомостями щодо супроводження вагітності (а.с. 20-38), а також фотознімки, на яких зображена новонароджена дитина (а.с. 39).

Костянтинівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № 15.19-33-1570 від 10 липня 2017 року (а.с. 18) заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини пред*явлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявник у справі, його дочка та дитина останньої, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 у м. Донецьк Донецької області 28 червня 2017 року, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянам України ОСОБА_1, ОСОБА_2 свідоцтво про народження дитини останньої, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4, який народився 28 червня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянки України, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, 21-й кв-л, 5-58, та батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 10 липня 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлений 11 липня 2017 року.

Суддя