Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/72/17
Справа № 279/331/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарем Прокопчук І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, вказавши, що з 1985 року зареєстрована за адресою: м.Коростень, 1-ий пров.Свердлова,3,кв.2 разом з відповідачами. Вказана квартира складає 15/100 частин будинку. Відповідачі створюють перешкоди в користуванні квартирою, не допускають до неї. Посилаючись на положення ст.9,64,65 ЖК України просила усунути перешкоди в користуванні нею спірною квартирою шляхом вселення, зобовязати відповідачів не чинити перешкод та надати їй дублікат ключів від приміщення.

Відповідач ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки, звернулась з зустрічним позовом, в якому, посилаючись на положення ст.72 ЖК України, 405 ЦК України, просила визнати позивача за первісним позовом такою, що втратила право користування жилим приміщення квартири №2 буд.№3 по 1-му пров.Свердлова м.Коростень, через відсутність за місцем реєстрації понад рік. Вказала, що разом з дитиною та матірю відповідачем ОСОБА_3, проживають в 15/100 частинах вказаного будинку, які належали ОСОБА_5, яка померла 07.02.1985 р.. Житлова проща приміщення становить 9,1 кв.м. Відповідач з родиною постійно проживає в м.Житомир, де працює, отримує виплати, в спірному житлі не проживає більше 10 років ( з 2006 року).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та пояснила, що зареєстрована та до 2006 року проживала в спірному житлі. Після одруження виїхала до м.Житомир, де проживає на зйомній квартирі, має двох дітей 10 та 2,6 років. До м.Коростень приїздила по 3-4 рази на рік, щоб занести довідки до міської ради. Власних речей в квартирі не має. З 2014 року відповідачі не стали давати їй домову книгу, не допускати до квартири. Вона приїздила в березні 2016 року, однак її до квартири не впустили. Перед цим приїздила 2 грудня 2014 року. Метою вселення є можливість тимчасового проживання в квартирі під час перебування в м.Коростень. Зустрічний позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, підтримала свій зустрічний позов та пояснила, що жиле приміщення, яке вона займає разом з відповідачем ОСОБА_3 та малолітньою дитиною, складається з однієї жилої кімнати, кухні та коридору. В даному приміщені її матір зареєструвала ОСОБА_6, яка померла. Право власності на них не оформлено, розподіл будинку між всіма власниками не проведено. Вона провела ремонт. Можливості проживати в квартирі ще й позивачеві немає, оскільки жила площа невелика, можна розмістити лише одне стальне місце. Позивач після одруження у 2006 році виїхала до м.Житомир, де проживає з сімєю. Її чоловік з дітьми перебуває на черзі з отримання житла. Позивач також перебуває на житловій черзі. Коли вона приїздить до м.Коростень, то перешкоди їй не чиняться, має доступ до квартири, однак в її присутності. Позивач говорила, що їй необхідна лише реєстрація.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування жилим приміщенням квартирі №2 будинку №3 по 1-му пров.Свердлова м. Коростень, яка як 15/100 частин будинку на праві власності належала ОСОБА_5 згідно Свідоцтва про право особистої власності від 12.11.1966 року, яка померла 07.02.1985 року . Сторони з дозволу ОСОБА_5 зареєстровані в спірному житлі, яке складається з жилої кімнати площею 9,1 кв.м, сіней площею 8,8 кв.м, кухні площею 11,5 кв.м. На час судового розгляду право власності на вказану частину будинку №3 по 1-му пров.Свердлова м. Коростень після смерті попереднього власника за жодною особою, в тому числі і сторонами, не зареєстровано, спадщина ОСОБА_5 відумерлою не визнавалась. Право сторін на реєстрацію та проживання в спірному жилому приміщенні було похідним від права власника ОСОБА_5 та припинилось з її смертю. Відповідач ОСОБА_3 намагалась оформити право власності на спірне житлове приміщення в судовому порядку, що було встановлено під час розгляду судових справ №2-п-3993/06 (рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26.11.2014 р.), №279/9246/15-ц (рішення від 23.02.2016 року, однак в задоволенні її вимог про визнання права в порядку спадкування та за набувальною давністю було відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в спірному приміщенні не проживає з 2006 року. З цього часу постійно проживає з родиною в м.Житомир, де працює, в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Така обставина була встановлена і під час розгляду справи №279/4113/14-ц. Під час розгляду вказаної справи свою тривалу відсутність в спірному житлі позивач пояснювала неможливістю проживання в квартирі через незначний розмір жилої площі, на якій зареєстровано пятеро осіб, відсутністю побутових зручностей. З пояснень позивача в даному процесі суд робить висновок про те, що наміру постійного проживання в квартирі вона не має, а бажає лише зберегти та підтвердити своє право на реєстрацію в ній з метою отримання іншого житла, оскільки перебуває на черзі з отримання житла. Однак вказані обставини не є підставою для вселення позивача в спірне приміщення, розмір жилої площі якого не передбачає можливості проживання в ньому трьох дорослих осіб та малолітньої дитини. Чинення відповідачами перешкод позивачеві в доступі до приміщення свого підтвердження не знайшли. Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що проживає по-сусідству з відповідачами з 2008 року, однак йому навіть не було відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 має сестру, ніколи в квартирі її не бачив. Свідок ОСОБА_9 свідчила про те, що після одруження позивач у 2006 року виїхала з м.Коростень і після цього приїздила лише один раз. Свідок ОСОБА_10 показала, що з моменту поселення поряд з відповідачами бачила аварійний стан будинку, ремонт якого проводили відповідачі. Позивач в будинку ніколи не проживала, в квартирі була лише два рази на свята, бажання проживати в ній не висловлювала.

Свідок позивача ОСОБА_7 дав показання про те, що позивач приїздила з м.Житомир 1-2 рази на місяць, залишалась декілька разів в нього ночувати. Від неї чув, що мати та сестра не пускали її в квартиру. Однак показання даного свідка протирічать показання самого позивача, яка зазначила, що в спірне житло приїздила лише двічі в грудні 2014 року та березні 2016 року.

Враховуючи, що позивач має власну родину, тривалий час проживає в іншому населеному пункті, то членом сімї відповідачів не являється. Оскільки жоден з відповідачів не являється наймачем, в розумінні ст.61 ЖК України, то посилання позивача як на правову підставу позову на положення ст..64,65 ЖК України, які визначають права і обовязки членів сімї наймача, право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення, є безпідставним.

Крім того, суд дійшов переконання, що позов про вселення позивачем ініційовано з метою підтвердження свого права на реєстрацію в спірному житлі та намагання уникнути втрати такого права з метою збереження права на отримання житла в м.Коростень.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи таку обставину, як відсутність у відповідача ОСОБА_2 прав як наймача жилого приміщення, так і його власника, то обґрунтування свого зустрічного позову положеннями ст.72 ЖК України, що регулює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням) та ст.405 ЦК України, що визначає право членів сімї власника на користування житлом, також є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 не наділена правом на заявлення вимоги про визнання позивача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки право як її, так і позивача було похідним від права ОСОБА_5 як власника жилого приміщення, та припинилось з її смертю.

За таких обставин, як первісний, так і зустрічний позов задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212- 218 ЦПК України, ст.405 ЦК України, ст.64,65,72 ЖК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а стороною, яка не була присутня в судовому засіданні під час його проголошення - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя Волкова Н.Я.

копія згідно з оригіналом