Справа № 752/4255/17
Провадження № 2/752/3056/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.06.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності, суд -

Встановив

Представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати з позивачем право власності за набувальною давністю на кімнати, зазначені в технічному паспорті від 2009 року за номерами: 3-0, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 42,8 кв.м.

В обґрунтування позову представник вказувала, що у 1940 році між житловим управлінням Кагановичської районної ради та ОСОБА_5, який є вітчимом дідуся позивача - ОСОБА_6, його дружиною ОСОБА_7 був укладений договір на право забудови, останні отримали дільницю комунальної землі в АДРЕСА_1 під індивідуальне житлобудівництво.

Позивач вказує, що у 1947 р, ОСОБА_7 як склала договір, яким вона згодою зі своїми пасинками ОСОБА_8, ОСОБА_6 віддала їм у власність кімнату 22 кв.м.

Представник вказує, що починаючи з 1947 року., ОСОБА_6 став одним із співвласників кімнати розміром 22 кв.м. по АДРЕСА_1, брав участь у сплаті податків і зборів, витрат на управління майном.

У 1948 р. ОСОБА_8 одружилася з ОСОБА_9. З того часу вони самостійно розбудовували надану їм кімнату, яка згодом, згідно технічного паспорту, перетворилась в квартиру № 2.

Також, у 1948 р. ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_10, після чого ІНФОРМАЦІЯ_2, у них народився син - ОСОБА_11, який є батьком позивача.

Представник вказує, що ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_12 здійснив капітальний ремонт наданої йому кімнати, про який зазначала у вищевказаному договорі забудовувач ОСОБА_7, а також добудували нові приміщення, зазначені у технічному паспорті на будинок за номерами: 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-0, в результаті чого була добудована окрема квартира.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. За час свого життя він не встиг оформити документи на належне йому майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, все його майно успадкувала дружина, ОСОБА_13 (бабуся Позивача), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме частиною будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6, його дружина, ОСОБА_13 неодноразово зверталася із замовленням до ЖЕО-12, Київського міського бюро технічної інвентаризації для обстеження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та оформлення технічного паспорта, проте жодного разу дані замовлення не були виконані, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не допускала працівників технічної служби для обстеження та проведення інвентаризації на території своєї частини будинку.

У зв'язку з чим, ОСОБА_12 так і не оформила документи на право власності частиною будинку по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача, ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_12, яка заповіла усе своє майно позивачу.

Представник вказує, що з 1947 р., сім'я позивача проживала у будинку АДРЕСА_1, вони розбудовували, добудовували надану ОСОБА_6 кімнату і згідно технічного паспорту від 06.03.2009 р., загальна площа приміщень в будинку по АДРЕСА_1, літ. А, яку займала сім'я позивача становить 42,8 кв.м. (приміщення під №3-1; 3-2; 3-3; 3-4; 3-5).

За даною адресою бабуся позивача, ОСОБА_13, була зареєстрована з 09.06.1949 р. та постійно проживала до моменту смерті, а батько позивача, ОСОБА_11, - з 22.04.2004 р. і також проживав до моменту смерті.

Представник позивача вказує, що дідусь позивача, ОСОБА_6, отримавши кімнату в довічне користування, утримував її, сплачував усі необхідні податки та збори, здійснював капітальний ремонт, відкрито, безперервно, безперешкодно володів даним нерухомим майном, а після його смерті дружина ОСОБА_13, спадкоємцем є позивач продовжувала добросовісно, відкрито та безперервно володіти даним майном.

У зв'язку з чим, представник позивача вважає, що вказані обставини дають підстави позивачу, як спадкоємцю, до часу свого володіння приєднати час, протягом якого майном по АДРЕСА_1, м. Києва володіла ОСОБА_13

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення, з наступних підстав.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2017 року у справі № 22-5158/2014 встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2009 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 та належав померлому ОСОБА_5 , її батьку на підставі дублікату договору на право забудови, посвідченого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 20 червня 1940 року за реєстром № 1414, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 квітня 1956 року і записаного в реєстрову книгу під № 12361.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0792 га по АДРЕСА_1 ( а.с 19,20).

Відповідно до плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 на ній знаходиться будинок № 19 та самовільна прибудови під літерою «А 1», «А2», «А 3», «а2,а3,а4,а5,а6,а7,а8».

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, при цьому право власності за набувальною давністю набувається лише на підставі судового рішення.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно.

Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності певних умов, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність, відкритість, давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При зверненні із вказаним позовом, представником позивача не надано до суду належних доказів набуття будь, якою особою права власності на вказаний об'єкт нерухомості.

Крім того суду не надано доказів, які б підтверджували законність підстав для будівництва спірного нерухомого майна, позивач до суду не надав.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя