Єд. унік. №243/6135/17
Провадження №2-о/243/572/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті -,

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті, мотивуючи її тим, що вона - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_2, який 21 січня 2017року, на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі, а саме у м. Горлівка, Донецької області, про що свідчать Свідоцтво про смерть серії ДНР №058750 від 24 січня 2017 року, лікарське свідоцтво про смерть №214 від 23 січня 2017 року, довідка про причину смерті від 23.01.2017 року.

Вона поховала батька - ОСОБА_2, на кладовищі №2 м. Горлівка 24 січня 2017 року, про що свідчить угода-замовлення №73 з ритуальним салоном «Скорбь» про організацію та проведення поховання, угода-замовлення №128 з КП «Простор», свідоцтво про поховання від 18 лютого 2017 року, фотографії з місця поховання.

10.07.2017 року для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 вона подала документи до Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який за результатами їх розгляду листом від 10.07.2017р. №15.13-24-3171 відмовив їй у державній реєстрації смерті ОСОБА_2.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану».

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РФ, громадянина України, який помер 21 січня 2017року, у місті Горлівка, Донецької області.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті її батька ОСОБА_2 (а.с. 18)

Заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа №15.13-15-3187 від 11.07.2017 року просив розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства (а.с. 19).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до свідоцтва про народження серії УІ-УР № 1294811, виданого 23.12.1969 року центрально міськрайонним райбюро м. Горлівка, Донецької області, ОСОБА_1, народилась 24 листопада 1969 року і її батьками є: батько - ОСОБА_2,матір - ОСОБА_3(а.с.8).

Як вбачається з вище викладеного ОСОБА_2 є рідним батьком заявниці - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, і вона, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, має право звернутись до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній України території.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії ДНР №058750, виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РФ, громадянина України, помер 21 січня 2017року, у місті Горлівка, Донецької області, актовий запис №140 (а.с.9).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №214 від 20.01.2017 року, довідкою про причину смерті №214 від 23.01.2017 року, виданою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 23.01.2017 року вм. Горлівка, внаслідок отьоку головного мозку (а.с.12).

Як вбачається з договору-заказу №73 від 24.01.2017р. (а.с.10) та договору-заказу №128 від 23.01.2017р. і акту приймання-передачі наданих послуг до даного договору-заказу (а.с.11), ОСОБА_1 займалась похованням ОСОБА_2 на ЦМК №2 у м. Горлівка.

З фотознімків які були надані заявником, вбачається, що на кладовищі є поховання на надгробному хресті якого вказано «ОСОБА_207.09.1933 23.01.2017» (а.с.14).

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній України території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово непідконтрольній України території, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній України території», норми якого стосуються тимчасово непідконтрольній України території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній України території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово непідконтрольній України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Тому, суд не може прийняти до уваги Свідоцтво про смерть ОСОБА_2, серії ДНР №058750, видане на тимчасово непідконтрольній Україні території та лікарське свідоцтво про смерть №214 від 23.01.2017 року, видане міською клінічною лікарнею, що також знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, згідно з якими ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 23.01.2017 року вм. Горлівка, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 23.01.2017 року вм. Горлівка, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про його смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті батька для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст.197 ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 197, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 2571, 367 ЦПК України,п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Миколаївни, за участі заінтересованої особи: Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РФ, громадянина України, який помер 21 січня 2017року, у місті Горлівка, Донецької області.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5