Справа № 308/1360/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 перебував з відповідачкою у шлюбі з 30.10.1997 року по жовтень 2000 року. Від даного шлюбу у сторін 20.12.1998 року народилася донька ОСОБА_3. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Фастівського районного суду від 10.10.2000 року. Доньку було залишено проживати з матірю та на її утримання, позивач сплачував аліменти. З моменту розлучення ОСОБА_1 з відповідачкою проживають окремо. З червня 2012 року донька виявила бажання проживати разом з позивачем.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2014 року відповідачку позбавлено батьківських прав відносно спільної з позивачем доньки - ОСОБА_3 та вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою, однак продовжує навчатись на 3 курсі денної форми навчання Ужгородського торгівельно-економічного коледжу Київського національного торгівельно-економічного університету, за спеціальністю товарознавство та комерційна діяльність. Термін навчання у коледжі з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року, після чого вона буде автоматично зарахована на 3 курс Київського національного торгівельно-економічного університету де і буде продовжувати навчатися ще 3 роки.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники, тощо. Відповідачка на утримання ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те що згідно законодавства зобовязана це робити. Позивач не в змозі в повній мірі самостійно утримувати доньку, оскільки не має постійного місця роботи та регулярного заробітку. Відповідачка працює та може надавати матеріальну допомогу. На виконання вищевказаного судового рішення виконавчою службою стягувалося з неї на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

У звязку з наведеним ОСОБА_1 просить стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, яка продовжує навчання в Ужгородському торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місять.

Позивач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник позивача ОСОБА_4 надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути дану справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім того, просить врахувати що допущена технічна помилка в написанні прізвища відповідача, помилково вказане прізвище відповідача «Рює», замість вірного «Рюйє».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду лист в якому вказує що не зможе приїхати на засідання суду, просить відхилити позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно наявної копії свідоцтва І-БК №404459 про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 30.10.1997 року уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району міста Києва за номером №1528.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 06 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний запис за №807 від 14.11.2000 року.

Згідно наявної у матеріалах справи фотокопії свідоцтва про народження серії І-ОК № 240850 від 27 березня 2013 року, ОСОБА_3 народилася 20 грудня 1998 року, і її батьками зазначено ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_6 (мати).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2014 року відповідача ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно спільної з позивачем доньки - ОСОБА_3 та вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Відповідно до довідки Ужгородського торгівельно-економічного коледжу Київського національного торгівельно-економічного університету від 25 листопада 2016 року № 359/01-18, ОСОБА_3 навчається на ІІІ курсі денної форми навчання Ужгородського торгівельно-економічного коледжу Київського національного торгівельно-економічного університету, ВНЗ І рівня акредитації, за спеціальністю Товарознавство та комерційна діяльність з 1 вересня 2014 року. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2017 року.

Повнолітня ОСОБА_3 навчаючись на денній формі не має можливості підробляти для одержання додаткових коштів, тому суд приходить до висновку, що у зв'язку з навчанням повнолітня ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином посилання відповідача на те, що вона позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_3 і не повинна сплачувати аліменти, є необґрунтованими.

Відповідно до довідки Київського національного музею російського мистецтва за №060/32-1/94-39к від 17.03.2017 року ОСОБА_2 працює на посаді музейного доглядача з 21.09.2016 року по теперішній час з посадовим окладом 1888,00 грн. згідно штатного розпису.

З огляду на матеріальне становище позивача і відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у зв'язку з навчанням, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, матеріальне та сімейне становище позивача, відповідача, яка на час розгляду справи офіційно працевлаштована, хворіє на поліартрит.

В силу ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

У відповідності зі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 10 лютого 2017 року, оскільки згідно відбитка штемпелю вхідної кореспонденції суду позовна заява була подана до суду саме у зазначену дату та за період навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Зміна фінансового стану сторін (як позивача, так і відповідача) у відповідності до ст.192 СК України дозволяє сторонам звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, які стягуються.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 60-64, 174, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 всіх видів її доходу, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року за період навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення 23 років або припинення навчання.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в розмірі платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7