Справа № 236/1395/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.

за участю: секретаря Плаксіної Є.В., позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2017 року ОСОБА_3 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області, в якій зареєстрована і відповідачка, яка є її рідною донькою. З квітня 2015 року ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає, у звязку з тим, що переїхала на постійне місце проживання до іншої країні. Речей її в квартирі не має. У позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються, але фактично відповідачці не надаються, тому вона вимушена звернутися до суду. Просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області, примусово зняти її з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, привела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, пояснила, що квартира № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області належить на праві власності їй, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Квартира була приватизована. Позбавляти доньку власності вона наміру не має, а бажає лише зняти її з реєстрації.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не прибула, позивачем суду надана від неї нотаріально засвідчена заява про розгляд справи без її участі, оскільки вона постійно мешкає на території Російської Федерації, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.37).

Вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 листопада 1994 рокуАДРЕСА_1 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області належить на праві приватної спільної власності: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.9).

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання осіб виконавчого комітету Лиманської міської ради від 17.05.2017 року в квартирі № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області зареєстровані:

-ОСОБА_3 з 17.10.1990року;

-ОСОБА_4 з 17.10.1990року;

-ОСОБА_2 з 11.08.2004 року;

-ОСОБА_6 з 23.08.2005 року (а.с12).

Відповідно до акту про не проживання, що його складено заступником голови м-ну «Південний» 17.05.2017 року, ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області з 15.04.2015 року у звязку з переїздом до іншої країни. Акт підписаний сусідами (а.с.5).

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 20.06.2017 року ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, просила їх задовольнити (а.с.37).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що визнання позову відповідачкою ОСОБА_2, викладене в заяві суперечить закону, тому у прийнятті визнання відповідачем позову слід відмовити та продовжити судовий розгляд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначені положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, матеріалами справи та позивачем у судовому засіданні підтверджено, що позивач разом з відповідачем є співвласниками квартири № 36 у буд. 1 «а» по пр. Гагаріна у м. Лиман Донецької області.

Посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі в утриманні житла, не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, не проживає за місцем реєстрації понад один рік, не є підставою для визнання відповідача, такою, що втратила право користування жилим приміщення та зняття її з реєстрації місця проживання в квартирі, співвласником якої вона є.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання слід відмовити за безпідставністю.

У звязку з відмовою у позові, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 03.07.2017 року.

Суддя -