Провадження № 4-с/369/22/17
УХВАЛА

Іменем України

14.06.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи державний виконавець Ярошенко Вікторія Миколаївна, Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із скаргою про визнання дій державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 неправомірними, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року було видано виконавчий лист №369/269/14-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 13 січня 2014 року до повноліття дітей. 25 березня 2014 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_2 Копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу скаржника не надходила. 07 серпня 2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої було накладено арешт на все належне боржнику майно. Підставою винесення вищезазначеної постанови стала нарахована державним виконавцем заборгованість по аліментам станом на 01 червня 2014 року. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 07 серпня 2014 року сума боргу на день прийняття оскаржуваної постанови становила 5649 грн. Зазначений розрахунок заборгованості був здійснений невірно, а тому скаржник звернувся до державного виконавця з вимогою провести перерахунок його заборгованості. Державний виконавець надала нові розрахунки заборгованості, які були зроблені на підставі середньої заробітної плати по м. Києву за період з 13 січня по 01 вересня 2014 року, згідно яких нарахована заборгованість становить 3650 грн. на кожну дитину. 19 вересня 2014 року він сплатив нараховану заборгованість в розмірі 3670 грн. на кожну дитину. 30 вересня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вказав, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була прийнята безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства.

Просив суд визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42654017 від 07 серпня 2014 року; зняти арешт на майно та заборону на його відчуження, яке належить боржнику на праві власності, який накладений на майно згідно постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42654017 від 07 серпня 2014 року.

При розгляді скарги представник заявника ОСОБА_1 вимоги по заяві уточнювались. Остаточно ОСОБА_1 (по заяві від 01 грудня 2014 року) просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ ОСОБА_3 щодо постановлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 42654017 від 07 серпня 2014 року, зняти арешт з майна та заборону відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, накладений постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 у ВП № 42654017 від 07 серпня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобовязати державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 постановити постанову про зняття арешту з майна боржника-Голованя О.В., ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник не зявились. Представник заявника подав суду клопотання про розгляд скарги в її відсутність, вимоги та доводи скарги підтримала у повному обсязі.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надходило. Представник подав суду заяву про розгляд скарги в його відсутність. Також в матеріалах справи наявні заперечення проти доводів скарги, просили відмовити в задоволенні скарги.

У судове засідання представник Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві не зявився. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, що підтверджено зворотнім повідомленням про вручення судової повістки 06 червня 2017 року. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надходило. Зважаючи на тривалість розгляду скарги та належне повідомлення представника відділу, суд у відповідності до ст. 386 ЦПК України проводив розгляд скарги у відсутності представника.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є, зокрема, те, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовільними вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При розгляді скарги ОСОБА_1 просив поновити йому строк для звернення до суду із даною скаргою.

У відповідності до вимог ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При вирішенні даного питання суд враховує, що оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07 серпня 2014 року була надіслана йому майже через місяць, а саме відправлена ВДВС 28 серпня 2014 року і отримана заявником 03 вересня 2014 року. У подальшому ОСОБА_1 у досудовому порядку та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» 09 вересня 2014 року звернувся до начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, із заявою про скасування постанови. Відповідь на заяву було надано начальником ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві лише 14 жовтня 2014 року з посиланням на право скаржника звернутись до суду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для подання скарги, а тому вважає необхідним поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із зазначеною скаргою.

При розгляді справи судом встановлено, що 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнено з ОСОБА_1В на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_4, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року.

На виконання вказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 04 березня 2014 року було видано два виконавчих листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 та на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно.

25 березня 2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42653910 з примусового виконання виконавчого листа № 369/269/14-ц, виданого 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42654017 з примусового виконання виконавчого листа № 369/269/14-ц, виданого 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 07 серпня 2014 року № 3622/15 вбачається, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-369/269/14-ц від 04 березня 2014 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року та до повноліття дитини.

За період з 13 січня 2014 року по червень 2014 року нараховано аліменти в сумі 8 352 грн.. Відповідно до квитанцій від 15 липня 2014 року та від 04 червня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2703 грн. Станом на 01 червня 2014 року заборгованість складає 5649 грн.

Ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках та інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 07 серпня 2014 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, оскільки заборгованість по аліментам станом на 01 червня 2014 року складає 5649 грн.

З довідки-розрахунку заборгованості від 09 вересня 2014 року по аліментах встановлено, що з 13 січня 2014 року по серпень 2014 року, з урахуванням сплачених 3089,00 грн., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2014 року складає 3650,00 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 30 вересня 2014 року № 3621/15 розмір аліментів, який підлягав сплаті, склав 6648 грн. 03 коп., а ОСОБА_1 було сплачено 3088,78 грн. За період з 29 серпня 2014 року по 22 вересня 2014 року ОСОБА_1 мав сплатити 423 грн. 13 коп., а сплатив 3669 грн. 50 коп., і тому заборгованість по сплаті аліментів по кожній дитині складає 312,88 грн.

З квитанції № К3М0002F4D від 04 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив переказ на користь ОСОБА_2 в розмірі 387,80 грн. аліментів.

З квитанції № К3М0002F4F від 04 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив переказ на користь ОСОБА_2 в розмірі 387,80 грн. аліментів.

З квитанції № K235000KDG від 15 липня 2014 року та квитанції № K235000KDF від 15 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 перерахував на користь ОСОБА_2 аліменти за період з лютого по липень 2014 року, по 2326,81 грн. по кожній квитанції.

З квитанцій № K235000KWZ та № K235000KXO від 07 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував аліменти на користь ОСОБА_2 по 387,74 грн. відповідно.

Згідно з платіжними дорученнями від 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 перерахував на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 3670,00 грн., та на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 3669,50 грн.

Відповідно до квитанцій № KIZR001AA6 та № KIZR001AT6 від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 312,83 грн. на утримання сина ОСОБА_4 та 312,83 грн. на утримання сина ОСОБА_4

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 12 грудня 2014 року № 3622/15 та № 3621/15, у ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 та на утримання сина ОСОБА_4 відсутня, переплата по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 склала 0,54 коп.

30 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень.

05 лютого 2015 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області визнано незаконними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження № 42654017 та № 42653910 від 30 вересня 2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва за виконавчим листом № 369/269/14-ц, виданим 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, та зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження. Також зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснити перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань виявлення доходу за місцем провадження господарської діяльності та провести виконавчі дії, спрямовані на забезпечення та своєчасне і повне виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року у цивільній справі № 369/269/14-ц, у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року залишено без змін.

На виконання даної ухвали державним виконавцем прийнято постанови про відновлення виконавчого провадження від 27 лютого 2015 року по ВП №42653910 по ВП №42654017.

З листа Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17 червня 2016 року вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало два виконавчих провадження ЄДРВП: 42653910, 42664017, які були відкриті 25 березня 2014 року на підставі виконавчих листів № 369/269/14-ц від 04 березня 2014 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року і до повноліття, а також виконавчого листа № 2-369/802/14 від 04 березня 2014 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання ситна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року та до повноліття.

В ході проведення виконавчих дій стало відомо, що боржник працює в ТОВ «Авто-Транс-Буд» за адресою: смт. Бородянка, вул. Комсомольська, 4-Д.

30 вересня 2014 року державним виконавцем винесені постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з виявленням місця роботи боржника, а саме було встановлено, що боржник працює в ТОВ «Авто-Транс-Буд» за адресою: 07800, смт. Бородянка, вул. Комсомольська, 4-д, Київська область, на посаді заступника директора, та направлена разом з виконавчим документом ВДВС Бородянського РУЮ для подальшого виконання.

На час розгляду скарги в суді у Бородянському районному відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває два виконавчих провадження, які відкриті на підставі виконавчих листів № 369/269/14-ц від 04 березня 2014 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року і до повноліття, а також виконавчого листа № 2-369/802/14 від 04 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частин всіх вдів заробітку на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року та до повноліття.

Згідно довідок Бородянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №4317/15.3/15.3-30 від 07 червня 2017 року станом на 01 січня 2017 року заборгованість відсутня.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Слід вказати, що при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 встановила, що заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01 червня 2014 року складала 5 649 грн., та для забезпечення реального виконання рішення суду відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» прийняла постанову про арешт. При цьому постанова містить обмеження сумою боргу.

При розгляді скарги також встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції від 26 січня 2015 року звільнено з-під арешту все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Матеріали справи не містяться відомості щодо скасування даної постанови.

Підтвердженням відсутності арешту на майно боржника ОСОБА_1 оспорюванню постановою від 07 серпня 2014 року, також є Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №89267705 від 09 червня 2017 року.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 оскаржуваною постановою від 07 серпня 2014 року на час розгляду скарги не порушені, тому скарга не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 1, 6, 11, 13, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 60, 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи державний виконавець Ярошенко Вікторія Миколаївна, Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя