У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Куранова ОксанаОлександрівна, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування із незаконного володіння, зобов'язання вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 земельна ділянка площею 927 кв. м, розташована по АДРЕСА_1 передана їй безоплатно у приватну власність. Вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19 травня 2003 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року проведено поділ розташованого на цій земельній ділянці будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, встановлено порядок користування земельною ділянкою, при цьому їй виділено у користування 497 кв. м, а ОСОБА_8 - 441 кв. м, з визначенням межі між земельними ділянками, на якій ОСОБА_8 встановила паркан.

Проте у подальшому рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 лютого 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року. Вважала, що рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 та державний акт на право власності серії НОМЕР_1 від 19 травня 2003 року, виданий на її ім'я на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 927 кв. м, є чинними. На її думку, ОСОБА_8 втратила правові підстави користуватися цією земельною ділянкою. Проте на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року Вінницькою міською радою прийнято рішення від 30 листопада 2012 року № 1043 про передачу у приватну власність ОСОБА_8 частини спірної земельної ділянки.

Вважала, що дії та рішення управління Держземагенства у Вінницькій області щодо скасування реєстрації її права власності на земельну ділянку, рішення Вінницької міської ради про передачу ОСОБА_8 частини спірної земельної ділянки у власність, а також договір купівлі-продажу цієї частини земельної ділянки, укладений 16 квітня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, є незаконними.

Просила: визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 щодо безоплатної передачі ОСОБА_8 земельної ділянки, площею 0,0430 га, розташованої по АДРЕСА_2; скасувати рішення начальника управління Держкомзему у м. Вінниця щодо скасування державної реєстрації державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладеного 16 квітня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 на її користь земельну ділянку, площею 0,0430 га, розташовану по АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_7 знести паркан, яким земельна ділянка розділена на дві частини, та не чинити їй перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою; зобов'язати Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області поновити їй реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 0,0927 га, розташовану по АДРЕСА_1 стягнути солідарно з Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, ОСОБА_8 на її користь 35 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано незаконним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 про передачу безоплатно у власність ОСОБА_8 земельної ділянки, площею 430 кв. м, розташованої по АДРЕСА_2. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 430 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 16 квітня 2013 року. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку та зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_6 в її використанні. Зобов'язано ОСОБА_7 знести паркан, що розділяєземельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_3, на дві частини. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_8, Вінницької міської ради та ОСОБА_7 відхилені, рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_8, звертаючись до Вінницької міської ради з приводу передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,0430 га, розташованої по АДРЕСА_1 надала міській раді рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 грудня 2005 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 яке було переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалою цього ж суду від 27 лютого 2012 року скасовано, та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2007 року, яким було визнано частково недійсними рішення виконкому Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 про передачу земельної ділянки ОСОБА_6 та виданий їй державний акт на цю ж земельну ділянку. Вказане рішення апеляційного суду також було скасовано 05 листопада 2008 року Вищим адміністративним судом України.

Ці обставини не були повідомлені і органам Держкомзему, до яких ОСОБА_8 подала 14 серпня 2012 року скасовані судові рішення, на підставі яких скасована реєстрація державного акта про право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6

За таких обставин винесене на підставі скасованих судових рішень, рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 про безоплатну передачу ОСОБА_8 земельної ділянки площею 430 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 не може вважатися законним, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Набувши право власності на вказану земельну ділянку у такий спосіб, ОСОБА_8, продала її за договором купівлі-продажу від 16 квітня 2013 року ОСОБА_7

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 16 квітня 2013 року (п. 10), дружина покупця - ОСОБА_10, надала свою згоду на купівлю вищевказаної земельної ділянки і укладення даного договору (а. с. 50, 51, 59, т. 2).

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що ОСОБА_8, як продавець земельної ділянки, набула на неї право власності незаконно, тому вчинений нею правочин щодо відчуження земельної ділянки також має бути визнаний недійсним.

Отже ОСОБА_6, яка не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, має відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України правові підстави вимагати скасування цього договору та застосування правових наслідків, передбачених у ст. 216 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_6 частково. Доводи ОСОБА_10 про те, що на порушення вимог цивільного процесуального закону її не було залучено до участі у справі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки укладаючи договір купівлі-продажу чоловік ОСОБА_10 - ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України вважався таким, що діяв за згодою другого з подружжя.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09 листопада 2004 року у справі № 41984/98 «Науменко проти України» правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами.

Тому доводи ОСОБА_10 не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак